98 



azt, míg májbajod meggyógyul, a mi orvosunk szerint két-három hét 

 alatt bekövetkezik. Édes anyádat és öcsédet üdvözlöm ! Isten áldása 

 kisérjen utadon, jöjj vissza egészséggel ! Az útra itt van neked a 

 szükséges összeg.'' Ilyen, igazi atyához méltó kedves szavakkal bú- 

 csúzott el tőlem az áldott lelkületű főpap. 



Tanáraimtól, magisteremtől és társaimtól olyan sejtelemmel 

 vettem érzékeny búcsút, mintha nem látnám őket többé soha. A ren- 

 delkezésemre álló kocsin Kassára s onnan Nagyváradra utaztam, 

 vissza a szülői házba. Hazajövetelemen kedves anyám nem volt 

 valami nagyon meglepetve, mert Szent István napján meglátogatott 

 Kassán lakó bátyám, kinek panaszkodtam, hogy egészségem nem jó, 

 ama nagy meghűlés után nem tudok helyrejönni s alkalmasint az 

 itteni éles levegő is árt nekem, a mit aztán ő anyánknak megírt. 

 Hazaérkezve, prépostunk meghagyása szerint, másnap már kimentem 

 a Félix-fürdőbe, hol ekkor még enyhe idők jártak, a bérlő részéről 

 a legfigyelmesebb és leggondosabb ápolásban részesülvén, a fürdő 

 áldott vizének külső és belső használata után, mintegy három hét 

 múlva, mtár nyoma sem volt a hólyagos kiütéseknek, felfakadtak és 

 elszáradtak, köhögésem is engedett. Úgy látszott tehát, mintha má- 

 jam teljesen meggyógyult volna. De a mi, sajnos, csakugyan csak 

 egyszerű látszat vala I 



Újév utánig csendesen pihentem, csak kedves rovaraimmal 

 foglalkoztam, azok szépségében gyönyörködtem, ők levén ekkor az 

 én legjobb barátaim, gyöngélkedésemben vigasztalóim. De eszembe 

 jutott az, hogy mégis legjobb lesz Jászóról mielőbb menekülni, a 

 harmadik hittudományi évről a vizsgákat letenni ; az ünnepek után 

 tehát elővettem könyveimet, előbb a nagyon nehéz morális-t vagyis 

 erkölcstant s utána a többieket, A tavasz beálltával sokat voltam a 

 szabad levegőn, néha ott is tanultam, a rovarokkal most nem sokat 

 törődve; már meglehetősen előre haladtam, a vizsgákra csaknem 

 készen voltam, midőn egy napon, július vége felé a praelátustól le- 

 velet kapok ezzel a pár rideg szóval : „Kedves fiam ! Akarom, hogy 

 augusztus elsején már Jászon légy". Mi ez, mondám ! Hisz a prae- 

 látus nekem szeptember közepéig adott szabadságot és most vissza 

 hív, éppen a szünidőkre, midőn még nem vagyok meggyógyulva. 

 Nem értem a dolgot ! Édes anyám azt a tanácsot adta, menjek el az 

 igazgatóhoz, az talán tudja, miért hívnak vissza. Szót fogadtam neki. 

 Előbb azonban bementem egy kedves barátomhoz, volt társamhoz, 

 ki akkor már tanár volt Nagyváradon. Megmutatván neki a praelá- 

 tus levelét, így felelt : „Ez a dolog előre látható volt. Tegnapelőtt az 

 ebédnél az igazgató latin nyelven elmondotta, hogy találkozott egyik 

 sógoroddal, a kitől, midőn hogyléted felől kérdezősködött, ilyen vá- 

 laszt kapott ; „Nem beteg az, kérem, csak nincsen kedve a papság- 



