99 



hoz, mert egy kis leány rokonába szerelmes." A director ezt meg- 

 írta Jászóra s ezért hívtak vissza. 



Odahaza édes anyámnak elmondván ezeket, kértem, nyugodjék 

 bele abba, hogy a rendből kiléphessek, mert ezentúl Jászon már 

 nem fognak szeretni s ha visszatértemmel némileg kireperálhatnám 

 is a dolgot, előbb-utóbb is a tüdővész áldozata leszek, pedig én 

 ilyen fiatalon még nem akarnék meghalni ; valami belső sejtelem is 

 azt súgja nekem, ne menj oda vissza többé soha ! De hát mit fogsz 

 csinálni, idehaza világi pap leszesz ? Nem, édes anyám, szeminá- 

 riumba nem megyek többé ! Jogot fogok végezni. Fájó szívvel bár, 

 de mégis beleegyezett, nekem is nagyon fájt, hogy óhajtását nem 

 teljesíthetem. 



Ezek után augusztus elsején az igazgatónak visszaküldtem a 

 szép fehér reverendát, neheztelvén reá, hogy fecsegő sógorom sza- 

 vainak hitelt adott s azokat a praelátusnak meg is írta. 



Többi rokonaim nagy része zokon vette e lépésemet, csak egy 

 volt, a ki örülni látszott, a sógorom, mert azt hitte, hogy én ezek 

 után már biztosan világi pap leszek. De nagyon csalatkozott, mert 

 pár nap múlva megírtam a magisternok, hogy sógorom ama fecse- 

 gése nem igaz, ő mindig azt akarta, hogy sok gyermeke miatt nem 

 szerzetes, mint ő monda : barát, hanem világi pap Ieg5''ek, még min- 

 dig beteges vagyok, félek a tüdővésztől s ezért léptem ki. Egyben 

 szépen megköszöntem neki, a praelátusnak és volt tanáraimnak 

 irántam való sok jóindulatukat és kértem, tartsanak meg szíves em- 

 lékükben, valamint én is mindig hálásan fogok gondolni Jászóra, 

 hol olyan sok jót, szépet és hasznosat tanultam ; kértem, küldesse 

 el ottlevő holmimat s az ott töltött évekről, végzett tanulmányaim- 

 ról, magamviseletéről állíttason ki bizonyítványt, mely utóbbira nem- 

 sokára szükségem lehet. 



Kilépésemnek semmi akadálya nem volt, mert még egyszerű 

 fogadalmat sem tettem. Ez akkor még nem volt szokásban. Igaz 

 ugyan, hogy az ünnepélyes beesküvéshez szükséges huszonegy év- 

 ből csak hat napom hiányzott s többi öregebb társaimat szeptember 

 21-én, a templom felszentelésének évforduló napján mind feleskették, 

 de az én beesküvésemet karácsonyra halasztották, a mikorra egy 

 nálam fiatalabb társam is betölti a megkívántatott kort. Ekkor azon- 

 ban én már többé nem voltam Jászon. 



A gyönyörű bizonyítvány, melynél szebbet még nem írtak Já- 

 szon, csakhamar megérkezett s én most háziorvosunktól is betegségi 

 bizonyítványt kérve, írásaimmal folyamodtam a budai helytartó- 

 tanácshoz raagántanulási engedélyért, hogy az egész jogot mint 

 magántanuló végezhessem el, a mit szerencsésen meg is kaptam. 



Fájt ugyan nagyon, hogy életemből három évet elvesztettem s 



