107 



viselőjévé választatván, 1874 október 28-án elhagyott bennünket, 

 kiváló érdemeket szerezvén magának a „Természetrajzi Füzetek" 

 meginditásával is, melyet mint képviselő is tovább szerkesztett ; mig 

 a szerkesztést 1887-ben, a Xl-ik kötettől kezdve Dr. Schmidt Sándor 

 ásványtári segédőrnek adta át. Schmidt 1894 deczember 25-én mű 

 egyetemi rendes tanárnak neveztetvén ki, a folyóirat szerkesztését a 

 minisztérium reám bízta, ki azt nyolcz éven át, egész 1903-ig, meg- 

 szűnéséig szerkesztettem, befejezvén annak 25-ik kötetét. A folyó- 

 irat folytatásaként ekkor, az idegenek által sokszor nehezen s rosz- 

 szul idézett czím helyett, Dr. Horváth Géza szerkesztésével az 

 „Annales Musei Nationalis Hungarici" indult meg. Az én nyolcz évi 

 szerkesztésem alatt, az igazgatótól kapott nagyobb dotátió segélyé- 

 vel, a „Természetrajzi Füzetek" jóval megvastagodottak és én a 

 Múzeum gyűjteményeinek ismertetésére számos külföldi szakembert 

 megnyervén, az eddig követett iránytól eltérően, fősúlyt a külföld 

 által is érthető idegen nyelvekre fektettem, de a latin nyelven irott 

 értekezéseken kivül, főleg a magyar tárgyúakat, magyarul is ismer- 

 tetni kívántam. Szóval a folyóiratot internáczionális jellegűvé tettem, 

 mit ugyan Hermán és Schmidt barátaim tőlem a „Budapesti Szemle" - 

 ben zokon is vettek, de a mely eszmének, változtatásnak a helyes- 

 ségét a tapasztalat nemsokára igazolta, mert rövid idő alatt több 

 mint 100 új cserét kaptam, köztűk nem egy régi és tekintélyes folyó- 

 iratot mindenféle mívelt nyelven, melyeket azelőtt drága pénzen kel- 

 lett megszereznünk. Ez új irányt helyeselte Dr. Horváth Géza is, 

 hasonló szellemben indítván meg az új folyóiratot. 



Ha az életben érdemekről lehet beszélni, úgy talán egy csöp- 

 pet önzés nélkül én is kérhetek abból, annak a révén, hogy a mú- 

 zeumi évkönyvek tanúsága szerint is, a Múzeum fiatal tisztviselői az 

 1870- ik évtől kezdve egész 1880 ig, tehát tiz éven át, a rossz fizetés 

 miatt egytől egyig mind elhagyták az intézetet és más pátyára lép- 

 tek, az egy Hampel József kivételével, de a ki a velem egyszerre 

 kinevezett régiségtári segédből, a sok változások miatt, alig néhány 

 év alatt már annak az osztálynak főnöke lett akkor, midőn én még 

 mindig s még azután sokáig, csak segéd voltam. Ekkor ugyanis még 

 az a kegyetlen szokás járta, hogy az előmenetelre addig kellett várni, 

 mig az osztályban előtte levő elhal vagy elmegy és nem volt meg a 

 mai sokkal igazságosabb conkretális status, midőn a tisztviselők 

 mindnyájan egyformán csak tisztviselők lévén, változás esetén az 

 megy előre — ha ugyan megy, ha más, magas és legmagasabb pro- 

 tekczió útján jogtalanul eléje nem ugrik — a ki szolgálati éveire 

 való tekintettel a sorban következik. így történt azután, hogy én 12 

 éven át voltam segéd, de szerencsére nem borbély-, hanem állattári 

 segéd, mindössze 800 frt fizetéssel és 200 írt lakpénzzel, melyből 



