109 



gyűjteni, mert nemsokára megnősültem, minden évben részesített 

 utazási segélyben, a legtöbbször eleintén a Magyar Tudományos 

 Akadémiától is részesülvén ilyenben. A kétféle segélyből mindig 

 maradt valami, a mi, irodalmi munkásságommal együtt, aztán kisegí- 

 tett. Ilyen segélyekkel jártam be 17 éven át a magyar állam terüle- 

 tének nagy részét, Erdélyt úgy, mint Horvát-Szlavonországokat is, 

 mindenütt hat héten át mindenféle rovart gyűjtve. Megmaradtam 

 tehát a Múzeum szolgálatában, azt mondva magamban „itt élned, 

 halnod kell." Pedig ugyanakkor nekem is voltak ám fényesebb ki- 

 látásaim ! RiBÁRY Sándor kereskedelemügyi miniszteri tanácsos, a ki 

 még Nagyváradról jól ismert, kétszer is hivott, 1872 és 73-ban, hogy 

 lépjek át az ő minisztériumába, ő kineveztet engem fogalmazóvá. S 

 midőn 20 év multán a dunaparti korzón egyszer találkoztunk s kérdé, 

 mi most a fizetésem és mondám, az ötödéves pótlékkal és lakbérrel 

 együtt 1600 frt, szemreháuyásképen csak annyit jegyzett meg : „Ha 

 Ön akkor, midőn kétszer is hívtam, szót fogadott vala, ma már régen 

 miniszteri tanácsos volna." Ez tény, ez szóról szóra igaz, de én nem 

 tartottam lelkiismeretemmel megférhetőnek, hogy azt az intézetet, a 

 hová csak négy évi várakozás után nehézségekkel jutottam be s a 

 hol betegségemben velem olyan nagylelkűen bántak : most midőn 

 már egészséges lévén, hasznomat vehetik, jobb fizetés és magasabb 

 állás reményében hálátlanul elhagyjam. 



Meggy ógyulásom után főnököm, Frivaldszky ajánlatára a Hy- 

 menopterák tanulmányozását tűztem ki czélomul, de csakhamar be- 

 láttam, hogy a meglevő 7 — 8 fiókban elhelyezett, jobbára Frivaldszky 

 jÁNOS-tól kirándulásai alkalmával csak úgy mellékesen gyűjtött, 

 vagy Frivaldszky iMRÉnek egykori gyűjtőitől Bulgáriában és Török- 

 országban szedett kevésszámú állat — de a melyek között már né- 

 hány FöRSTER- és TiscHBEiN féle typus is volt — meg néhány darab 

 exotikus faj, a XÁNTUstól gyűjtötteken kivijl, erre a czélra vajmi 

 kevés, a főváros környékén tett kirándulásaimban most főleg ezekre 

 voltam tekintettel s alig pár év alatt már meglehetősen szép gyűjte- 

 ményt hoztam össze, ami annál is könnyebben ment, mert márPÁVEL 

 és később Bíró Lajos is segítettek. A gyűjtöttek neveit is tudni 

 akarván, csakhamar észrevettem, hogy a mi állataink egy jó része 

 a meglevő munkákban vagy egészen hiányzik, vagy azok olyan 

 gyarlón vannak leírva, hogy őket biztosan felismerni nem lehet. Az 

 ekkor még nagyon is fejlődésben levő tudomány néhány szakmíve- 

 lójéhez fordultam tehát, kik fajaink nagy részét szintén nem ismerték. 



Faunánk ilyen szépségét és érdekességét látván, állatait még 

 nagyobb szeretettel gyűjtöttem és elhatároztam, hogy a Neuropterá- 

 kon kívül ezentúl főleg Hymenopteráink megismertetésére fogok tö- 

 rekedni. Hogy pedig ezt tehessem, szűkségesnek véltem az ezekre 



