146 



jeseu ki van zárva, hogy észak-amerikai rovarfaj természetes ter- 

 jeszkedés útján származott volna hazánkba, egyszerre ide Európa 

 délkeleti részébe. Hogy behurczolása mi módon történt, arra biztos 

 választ egyelőre nem adhatunk. Nem lehetetlen azonban, hogy Észak- 

 Amerikából alma- vagy körtefa oltóágakkal hurczolták be mi hozzánk. 



Ebbeli gyanúmat a következőkre alapítom. 



Az amerikai bivalykabócza, mint említem, gj^ümölcsfák fiatal 

 hajtásaiba szokta petéit letojni. A peték a fiatal hajtásokban áttelel- 

 nek s a következő év tavaszán, májusban és június elején kelnekid. 

 Megtörténhetett tehát, hogy ilyen peté'rkel megrakott oltóágak kerül- 

 tek valami úton-módon Kevevárára, a bennök levő peték aztán ki- 

 keltek s ezekből származott az ott talált kifejlett példány is. Győrffy 

 Jenő ezt a példán^^t az ottani vasúti állomás közvetetlen közelében 



Bivalykabócza {Ceresa hubalus Fabr.), ötszörösen nagyítva és a termé.szt-tes 

 nagyságban ; & ■= a nőstény szúrásai almafa kérgén ; c = petecsomók a ké- 

 reg belső lapján ; d = egy petecsomó ; e = régibb sérülések az almafa kérgén. 



(M.AELATT után). 



egy legelőn 5a/rm-bokrokról hálózta; többet nem sikerült kézre- 

 kerítenie. De ki tudja, hogy nem akadt volna-e még rá valamelyik 

 kevevári gyümölcsöskertben ? 



A dolog minden esetre megérdemli a további utánjárást és 

 nyomozást, mert nemcsak elméleti érdekessége van, hanem gyakor- 

 lati szempontból is elég fontosnak látszik Ebben az esetben ugyanis 

 egy olyan kártékony amerikai rovarfajról van szó, amelynek meg- 



