181 



Különfélék. 



Bogsch János emlékének. — Még a múlt évben, 1911 március 

 hó 17-én, elhunyt Pozsonyban Bogsch János 

 ny. állami főreáliskolai tanár, a magyar rova- 

 rászok kicsiny gárdájának Qgj régi tagja. 

 Mindnyájunk emlékezetében él az öreg ur, a 

 ki még közel 80 éves korában is elbogarászott 

 és nem mulasztotta el sohasem, hogy átutazó- 

 ban évenként legalább is egyszer-kétszer a 

 Magyar Nemzeti Múzeumot felkeresse és leg- 

 újabb gyijjtésének érdekesebb részét be ne 

 mutassa, sőt egyes jobb dolgokkal a múzeum 

 gyűjteményét ne gyarapítsa. Bogsch 1830 

 június hó 7- én született a szepesmegyei Du- 

 randon, középiskolai és filozófiai tanulmányait 

 a késmárki liczeumban végezte. Ifjúságának első nevezetes mozza- 

 nata a szabadságharcz volt ; az iskola padjából sietett hazája védel- 

 mére és végigküzdötte a szabadságharczot a szolnoki ütközetig, 

 a melyben megsebesült. Átlőtt lábával jószívű parasztok vették ápo- 

 lás alá és vitték be Szolnokra, a hol egy ideig elrejtették. Midőn 

 félig felgyógyult az osztrákok kezébe került, kik előbb Szegedre, 

 majd Pestre hurczolták, de mivel hasznát nem vehették, mert lábára 

 még mindig nem tudott állani, nem sorozták be osztrák katonának, 

 hanem feltételesen szabadon bocsátották. 1851-ben újból folytatta 

 megszakított tanulmányait és Késmárkon theologiát hallgatott. A gya- 

 korlati téren előbb mint nevelő működött két évig a Szontágh- és 

 HEDRY-családoknál, majd 1855 — 1857-ig tanároskodott Gönczy Pál 

 pesti finevelőintézetében, 1857-ben pedig báró Podmaniczky Ármin- 

 hoz került nevelőnek Aszódra, a hol 12 esztendőt töltött, a mig 

 1869-ben a pozsonyi főreáliskolához ki nem nevezték tanárnak. 

 A pozsonyi főreáliskolában 1901-ig működött, a mikor most már 70 

 éves korában nyugdíjba vonult. A természetrajzzal Gönczy Pál ösz- 

 tönzésére 1855-ben kezdett behatóbban foglalkozni. Eleinte Magyar- 

 ország növényeit gyűjtötte és határozta meg, majd a bogarak és 

 lepkék^yüjtésére és tanulmányozására tért át. Pozsonyba kerülvén 

 e város környékének lepkéit és bogarait tanulmányozta első sorban 

 de nyaranként ellátogatott a Magas-Tátrába is, a hol nagy szorga- 

 lommal gyűjtött. Az utolsó két évtizedben gyakran járt Horvát- 

 országban is és a Tengermelléken, a hol azonban már inkább csak 

 a bogarak gyűjtésével foglalkozhatott, magas kora, reszkető keze a 

 lepkékkel való foglalkozást már nehézzé tette. Szűkre mért szabad 

 deje daczára lakóhelye lepkefaunáját eléggé kikutatta és kutatásai 



