hóban jelentek meg ily tömegesen s ilyenkor tonnaszámra lehetett 

 őket összegyűjteni. A fákat, bokrokat és a sziklákat némely helyen 

 5 — 6 inch vastagon fedték s azért gyűjtésük semmi fáradságba sem 

 került, mert egyszerűen halomba seperték őket. Az indiánokat any- 

 nyira ellepték, hogj^ a szó szoros értelmében fedve voltak velük. 



Legkönnyebben kora reggel lehetett őket gyűjteni, mikor a 

 hidegtől még félig megdermedve ültek. Nappal a levegő annyira tele- 

 volt velük, hogy elhomályosították a napot s ahg lehetett néhány 

 lépésnyire látni. 



A kemencze elkészítését ez az indián is éppen úgy mondta el 

 mint az előbbi, de szerinte mielőtt a legyeket a kemenczébe tették 

 volna, nagy kosarakba gyömöszölték, azután felkeverték s végűi 

 hasonló módon gyúrták, mint a kenyértésztát szokás. Ezt az anya- 

 got kenyérhez hasonló alakiivá formálták s egyiket a másik mellé 

 rakták. Hat réteget is raktak belőlük egy-egy kemenczébe, az egyes- 

 rétegek közé pedig forró köveket tettek. Ily módon egy kemenczé- 

 beu igen sokat lehetett megsütni. Ha megsült és megszáradt, fel- 

 szeletelve használták el. 



Abban az időben s azon a helyen a Pitt River indiánok ezt az 

 ételt „why-hau t s"-nak nevezték. Ha a szükséges mennyiséget el- 

 készítették, lakóhelyükre vitték s télen át jóformán csak ebből éltek. 



Az elkészítés módjában s főleg a névben nem egyezik a két 

 „vallomás", de ennek okát abban kell keresnünk, hogy a két indián 

 más más torzhoz tartozott. 



Aldrich ebben a légyben az Atherix-neoi egyik faját ismeri 

 fel. Ezt a föltevést megerősíti az a körülmény, hogy egy alkalom- 

 mal Utah-ban járva, július elején egy AtlieiTx-f'ciit nagy menn3áség- 

 ben figyelt meg, a mint az ár a folyón lefelé vitte. 



Az említett körülmények nagyon is valószínűvé, sőt bizonj^ossá 

 teszik, hogy Aldrich feltevése hetyes, mert minálunk is hasonló 

 megfigyeléseket tehetünk. Az Atherix nőstényei a parton levő vala- 

 mely tárgyra rakják le petéiket, még pedig a víz felett lógó körte- 

 alakú csomóba. A nősténj^ek a peték lerakása után nem röpülnek el, 

 hanem ezerszámra ott pusztulnak a csomón. Ha a villásfarkú lárva 

 kibújik, beleesik a vizbe, ott él tovább s ott is fejezi be átalakulását. 



A harmadik táplálékot egy Saturnida hernyója szolgáltatja s 

 azt a Mono Laké mellett élő Pai-Ute-indiánok fogyasztják. Erre egy 

 postamester hívta fel Aldrich figyelmét. A postamester rétjén két 

 indián asszony dolgozott s mikor az egyiktől megkérdezték, hogy 

 van-e néhány „férge* kéznél, bárgyún vigyorgott s azt felelte, hogy 

 mind elfogyott. A másik hasonlóan felelt, de azután beismerte, hogy 

 van nála néhány főtt jDéldánj^. Erre a közeli sátorba mentek, a hol 

 az asszony egy ócska szövetdarabot félrehajtva, füstös pléh vödröt 



