15 



A törzsfajtól a szárnyfedők sárgás- vörös színe által tér el, 

 utóbbiakon csak eg-y hátrafelé szélesedő sáv a varraton és az olda- 

 lak hátul kissé sötétebbek. Hossza 6-5 mm. 



Előfordul a Magas-Tátrában, a Csorba-tó környékén, ahol Dr. 

 Fodor János gyűjtötte, ki a példányt szíves volt a Magyar Nemzeti 

 Múzeumnak átengedni. 



Az Oncsászai barlang. 



Irta : Bokor Elemér. 



Bihar vármegyének keleti határában, viharverdeste fenyves bér- 

 ezek közt elrejtve fekszik az Oncsászai barlang. Köznéven „pestyere 

 smeilor"-nak, sárkánybarlangnak ismerik. Van is ok arra, miért kapta 

 félelmetes nevét. Jó napi járásra fekszik minden emberi laktól, egy 

 elhagyott, zord fenyővadonban, a hova csak nagy ritkán téved fá- 

 radt vándor lába. Mert a szomszédságában, egy havasi legelő szélén 

 álló, füstátjárta két deszkakalyibát ahg lehet emberi laknak, inkább 

 csak nomád oláhok nyári tanyájának nevezni. Mintegy féltuczat szur- 

 tos, piszoktól fénylő, füst- és kosillattól párolgó juhász legelteti itt a 

 reá bízott nyájat. A milyen kevéssé megnyerő külsejük, épp oly 

 kevés bizalmat gerjeszt viselkedésük. Lompos komondorjaik meg 

 éppen nem rejtik el ellenszenvük az idevetődött idegen iránt. Éktelen 

 ugatással, eszeveszett rohamokkal s meg nem békíthető fogvicsorí- 

 tással kisérik őt még óra múlva is. Itt-ott egy zsíroshajú, bárány- 

 bundás oláh fordul meg köztük, avagy egy lomha barna medve set- 

 tenkedik a juhnyáj körül. 



Pedig e vadon természeti szépségében ritkítja párját. Átellen- 

 ben egy komor fenyőerdő és egy fakó borókaliget csaknem a bihar- 

 füredi Nagyhavasok bársonyzöld gerinczéig kapaszkodik, mintha be 

 akarna nyúlni az ég azúrjába. Maga a gerincz csak ritkán csendes. 

 Örökké zúgó, morajló havasi szelek száguldnak át rajta, melyek nem 

 egyszer gomolygó, sűrű felhőket hömpölygetnek a bérczczel öveit 

 havasok oldalain alá. Majd meg csillogó napsugár tündöklik felettük, 

 leselkedő árnyakkal vonva be a szemközt düledező Tolvaj vár mere- 

 dek sziklafalát. Mögöttünk a Ringóhegyek kékes bérczei díszlenek ; 

 hozzáférhetetlen sziklafészerek ezek, a kőszáli sasok elvitázhatatlan 

 ősrégi tanyája. 



A legelőrcl több juhcsapás vezet az erdőbe. Az alsók egyikén 

 lehet a barlang bejáratához jutni. Egy nyeregig gyöngén kapaszkodva 

 emelkedik az ösvény felfelé, majd hirtelen meredek sziklafalon eresz- 

 kedik alá. A fenyves itt bükkel vegyül, pillanatra áttekinthetünk a 

 túloldali Vörlop havasra, alattunk csak gyanítunk egy völgyet, a 

 bújósdit játszó Ponorpata^ vadregénj'^es völgyét. Most egy sziklafal 



