48 



E harántfalak nyomai (I. tábla, 2. kép) igen erős nagyításnál szin- 

 tén láthatók. E miatt a bordák lefutása nem jDárhuzamos ; egyesek 

 már lefutásuknak vagy a pete magasságának első harmadában 

 villásan kettéágaznak és két ágban folytatódnak. Ugyanilyen villás 

 szétágazást lehet találni a bordák lefutásának Va, ^li és V0 részében is. 

 Az alapnál már újra kivehetők az egyes pol^^gonok, míg a be- 

 horpadt alapi részen magán a terecskék körvonalai el vannak mo- 

 sódva. Harántirányú bordázat nincsen, csak a villás elágazások 

 egyes kiékelődési helyein van két-két borda között egy rövid ferdén 

 álló borda. A pete átmérője : 0-91 mm., magassága 0-74. 



Mint e leírásból kitűnik, a pete egyáltalában nincsen idegen 

 anyagokkal bevonva s nem is különbözik lényegesen a többi bagoly- 

 pillék petéjétől. AiGNER-t az vezethette félre, hogy üres petéket ka- 

 pott, melyekből a fiatal hernyók már kibújtak. A hernj^ók minden 

 valószínűség szerint napokon át mászkálhattak abban a skatulj^ában, 

 melyben a peték voltak, míg csak éhen el nem pus7.tultak. Közben 

 azonban az egész skatulya belsejét a petékkel együtt szálaikkal 

 keresztül-kasul szőtték. 



A nőstény október hóban tojja le petéit, a melyek áttelelnek. 



Az áttelelt petékből kísérleteimnél az első henwók 1910-ben 

 április 1-éu és 2-án keltek ki; legnagj^obb részük azonban áprihs 

 7 — 12-ike között. Langerth József feljegyzéseiben, melyeket Aigner 

 a ..Rovartani Lapok"-ban közzétett, a kikelő fiatal hernyókról a kö- 

 vetkezőket találjuk: „A hernj^ó márczius 17-én délelőtt 10 — 11 óra- 

 kor kel ki, igen virgoncz, a petéből azonnal a föld alá búvik \ 

 fehéres, finom gyér szőrözettél, az utolsó gyűrűzet felé erősen sző- 

 rös, feje felé vastagabb, úgy mint az Oleagina-é s ugj^anaz a geometra- 

 szerű járása is van, mint amannak. Feje nagy, világosbarna és 

 fényes". Hozzáteszi még Aigner : „A föld alatt Laxgertii hernyói 

 bizonyára nem találták meg a nekik való eledelt : elpusztultak. 

 Ellenben \xgj látszik, tudták Laxgerth is, Anker Lajos is annak 

 módját, miként kell a hernj^ót és a bábot a szabadban keresnh 

 Titkukat azonban velük együtt elnyelte a sír". 



A petéből kikelt, körülbelül 2 mm. hosszú fiatal hernj^ók 

 (I. tábla, 3. kép) legnagyobb része szennj^es fehér, illetőleg sárgás 

 színű, többnyire jól áttetsző piros hátiedénnyel. Egyesek hátlemezei 

 már most gyengén barnásszínűek némi vörhenyes árnyalattal. 



A fej teteje és a nyakpaizs halavánj'- mogyoróbarna ; a száj- 

 részek sötétebbek, inkább vörösesbarnák ; a csoportszemek környéka 

 csaknem fekete. A fej és az első szelvény szembetűnően szélesebb 

 a test többi részénél, mely hátrafelé vékonyodik. A fejlődés e fokán 

 a kis hernyó inkább valami Zeuzera- vagy Cosszís-hernyóhoz hasonlít. 

 A nyakpaizs még össze van nőve és közepén a később mutatkozó 



