51 



zöld részek a föld felett elpusztultak, eltűnik minden nyom, a miből 

 a liern3^ó jelenlétére következtetni lehetne. E miatt láttunk őszszel a 

 helyszínén oly kevés Iris-t. Mire a hernyók a rhizomáig- jutnak, 

 már egy-két vedlésen mentek át, de a vedlések számát a hernyó 

 megzavarása nélkül nem lehetett pontosan megfigyelni. A hernyók 

 aztán mind lejjebb, illetőleg beljebb nyomulnak a rhizomába s abban 

 különböző aknákat rágnak ki maguknak (I. tábla, 8. kép.). Ha pl. 

 csak kevés vagy kis rhizoma áll rendelkezésükre, akkor a rhizomát 

 teljesen felemésztik, úgy hogy csak az epidermise marad meg. Üveg- 

 falu edényben történvén a tenyésztés, megfigyeltük azt is, hogy a 

 hernyók nem maradnak állandóan benn a rhizomában, hanem időn- 

 kint a laza földben különböző meneteket fúrnak s azokba ki is men- 

 nek a rhizomából ; ha útjukban más rhizomára akadnak, esetleg ebbe 

 rágják bele magukat. A mennyiben a rhizomák felületesen a föld 

 színén vannak, mint ez pl. a budai hegyek köves, sziklás helyein 

 gyakori eset, akkor csaknem mindig találhatók járatok a gyökértörzs 

 alatt a földben. Előfordul az is, hogy a hernyó felfelé rág lyukat a 

 rhizoma oldalán ; ez esetben a lyukat gondosan elzárja szövedékkel, 

 a melybe a fehéres, később megbarnuló ürülék is bele van szőve. 



Érdekes, hogy a hernyó endophag életmódja daczára az állábak 

 talpa nincsen köröskörül horgocskákkal felszerelve, mint pl. a Cossiis 

 hernyójánál, hanem mint az ^í/ro/zs-hernyóknál a talpnak egy része, 

 talán egyharmada kapaszkodó horgocskákkal van borítva, vagyis a 

 j)edes semicoronati typust mutatja. 



A teljesen kifejlődött, báboződásra kész hernyó (L tábla, 5. kép) 

 nagyjában az Agrotis hernyókhoz hasonlít és 6 — 6-8 mm. szélesség 

 mellett körijlbelül 37—40 mm.-nyi hosszúságot ér el. 



Teste eltérőleg a fiatal hernyóétól hengeres, mind a két vége 

 felé vékonyodó. 



Alapszíne ibolya- vagy barnásszürke, néha, különösen 

 fiatalabb korban, vörhenyes árnyalattal, hátlemezein nagyon finom 

 világosabb szürke vonalkákkal tarkázva. Két oldalt a kiemelkedő 

 sötétebb színű szemölcsök következtében a stigmák alatt két vilá- 

 gosabb hosszanti sáv vehető észre. E sávok, valamint az egyes szel- 

 vények közei és a hasioldal szennyes szürkések, zöldbe hajlók, élő 

 állapotban az áttetsző testfolyadéktól némi olajzöld árnyalattal. 



Az apró gömbölyű fej fénylő sötétbarna színű s a szájrészek 

 felé helyenként sötétebb, gyér sárgásbarna szőrözette! borított. 



A nyakpaizs sötétbarna, közepén hosszanti vonallal két félre 

 osztott ; ez, valamint a szemölcsök is sötétbarna színűek. A farlemez 

 Jjékes-szürke. A torlábak halavány barnák. 



A nyakpaizson kézi nagyítóval mind a két oldalon 8 — 10 apró 

 szemölcs vehető észre, melyből egy-egy sárgásbarna serte áll ki. E 



