59- 



minden valószínűség' szerint a romániai síkság képezte a tovaterje- 

 dés kiinduló pontját, a honnan a lepke később a völg-yek mentén 

 terjedt tovább s mindinkább beljebb szorult a hegyek közé. 



Lepkénket az irodalomban még Görögországból (Attika) és 

 Turkesztanból (Szaízan és Tjan-shan) említik. 



Arra a kérdésre, hogy az Oxytrypia orbiculosa endemikus faj-e, 

 a milyennek FRnALDSzKY Imre és AICT^-ER tartotta, vagy pedig keleti 

 eredetű, tekintettel a rendelkezésünkre álló kevés előfordulási adatra, 

 nehéz határozott feleletet adni. 



Nézetem szerint az Oxyirypia orbiculosa őshazája Közép-, illető- 

 leg Kelet-Ázsiában keresendő, a honnan sok más alföldi fajjal együtt 

 bevándorolt és egészen Budapestig, sőt valószínűleg a Kis Magyar 

 Alföld mentén egészen a Bécsi medenczéig nyomult előre. 



Régente elterjedése az Alföldön valószínűleg nagy és össze- 

 függő területekre kiterjedő volt, napjainkban azonban csak kevés 

 ponton maradt meg reliktumként. 



Minthogy az Oxyirypia orbiculosa elterjedése az J?7's-fajok elter- 

 jedésével esik össze, fontos, hogy a szabad természetben táplálékául 

 szolgáló Iris fajok (I. arenaria, pumila^ variegata) elterjedési viszo- 

 nj'ait is figyelemmel kisérjük. 



Dykes nem régen megjelent monográfiájában^ fenti fajokat a 

 Pogoniris osztályban tárgyalja. Az Iris arenaria W. & K. csak 

 szinonimaként szerepel, mert ]M.\ximovicz szerint ez csak az Jn> 

 favissima VxiA.. alakja, mely utóbbi Morvaországtól Magyar- és Dél- 

 Oroszországon és az Altáj vidékén keresztül Alongolországig fordul 

 elő. Ezeket az adatokat Keller^ és A5Chersox-Gr.yebner3 adataival 

 kíegészíivén, a következő képet nyerjük : Alsó-Ausztria (Pulkau,- 

 Retz), Morvaország (Níkolsburg), Magyarország (Kis Alföld, Győr, 

 Komárom, Esztergom, Székesfehérvár, Tolna, Zala, Pest [Budapest, 

 A'ároshget, Rákos, Csepelsziget], Heves, Zemplén, Kunság [Nagy- 

 kőrös] egészen a Tiszáig] Dubova), Oláhország (Moldva), Dél- 

 Oroszország, Irkuczk, Jenisseisk, Baikal-tó, Transzbaíkália (Dahuria) 

 és Eszak-Mongolország. 



Az Iris pumila L. elterjedési köre : Ausztria-Magyarország 

 (Budai hegyek : Gellérthegy, Farkasvölgy ; Meleghegy, Kolozsvár, 

 Nagyenyed, Szászsebes, Szt.-Erzsébet), Dobrudzsa, Görögország, 

 Oroszország és Kis- Ázsia. 



Az Iris variegata L. elterjedési köre : Ausztria, Magyarország 



1 Dykes, W. R. ; The genus Iris. Cambridge, 1913. 



2 Kellee, L. : Verh. zool.-bot. Ges. Wien. LIV, 1904, p. 620. 



3 AscHERsoN & Gkaebn-£r : Synopsis d. mitteleurop. Flóra Bánd III. 



Leipzig, 1905 — 7. p. 473. 



