153 



fölött félelmetes felhőket láttam gyülekezni, a melyek kocsisom sze- 

 rint is nagy s valószínűleg több napig- tartó esőzéseknek a hírnökei. 

 Alig" is értem be Poprádra, már javában szakadt az eső s aztán 

 csaknem egy egész álló hétig többnyire esett. 



Visszatértem után este a parkban levő kis vendéglőbe vacso- 

 rálni menve, itt találtam a budapesti evangehkus iskolák két tanárát, 

 kiket már ismertem : Lux EoÉ-t és Scholz Lajos-í. Asztalukhoz ülve 

 a pesti dolgokról beszélgettihik, midőn bejött az öreg Husz-házaspár, 

 engedelmet kérve, hogy ők is mellénk telepedhessenek. Beszélgeté- 

 sünlt további folyamán a kedélyes Lux Ede azt találta mondani az 

 öreg úrnak „miért mindig s most is olyan szomorú ; azzal a nagy 

 csapással meg kell békülniök, mert hiszen azon segíteni úgysem 

 lehet már s a folytonos bánkódás csak egészségűidet ássa alá." ]\Iire 

 az öreg Húsz azt felelte : „Ön mint nőtlen ember nem tudja és nem 

 is tudhatja, minő érzés az, ha a szülő gyermekét elveszti. Nem tud- 

 hatja tehát, hogy milj^en nagy lehet a mi fájdalmunk is, kik annyi 

 kedves gyermeket temettünk el. Egész életünkben fáradtunk, taka- 

 rékoskodtunk, szép vagyont szereztünlí s most voltaképen az sincsen, 

 kire vagyonunkat hagyhatnók. Ezért az én öregemmel elhatároztuk, 

 hogy ha már gyermekeink nincsenek, gyermekeinkül fogadjuk az 

 egész emberiséget : legközelebb már a parkban házakat építünk, 

 hogy a pesti tanárok és tisztviselők nálunk olcsó pénzen kellemesen 

 nyaralhassanak.-' Mire mi az öreggel és nejével egjet kocczintva, 

 rámondottuk az „amen"-t, a mi tudvalevőleg zsidó szó s annyit tesz 

 „úgy legyen". 



Ezek bővebb megértésére szolgáljanak a következő sorok : Az 

 öreg Husz-házaspárnak összesen nyolcz gj^ermeke volt. Ezek közül 

 hetet még egészen kis korukban vesztettek el s csupán egy leány- 

 kájuk, SziDi, érte el életének 17-ik évét. E kedves és szép leány 

 volt tehát minden örömük, reményük, öreg najDJaikban majdan 

 ápolójuk, vigaszuk. Az 1873-ild bécsi világkiállításra felvitték, hogy 

 lássa Budapestet, Bécset. A honnan hazatérve, a kedves gyermek 

 magával hozta a kolerát, hazaérkezésük napjának éjjelén iszonyú 

 kínok között megbetegedett. s reggeli három órára már halott volt. 

 Ez utolsó gyermekülviiek a halála a szülőket is nagybeteggé tette, 

 de a meljdíől lassankint kilábalván, még tizenegy év után sem tud- 

 ták ehelejteni ez őket olyan váratlanul ért iszonjai csapást. 



Az öreg házaspár előttünlv tett igéretét derekasan beváltotta, 

 mert midőn a következő évben, 1885-ben, juhus havában ismét a 

 Tátra vidékén gjáijtöttem, a Husz-parkban a megnagyobbított Turista- 

 lakon kívül már két teljesen berendezett nagy új épület állott. Meg- 

 nagyobbodott az étterem is. A jó koszt és az olcsó árak a Husz- 

 I^arkot csakhamar híressé, keresetté tették, mit a tulajdonosok lát- 



