figyelme a tauriai kormányzóság'ban. ahol 1894 — 1899-1^ nagy károkat 

 okozott. De nemcsak Tauriában volt ismeretes a kártétele, hanem 

 megfigyelhető volt egész Dél-Oroszországban : Cherson, Jekaterinoslaw 

 és Sta^vropol kormányzóságokban és a Don- és Knban-területeken. 

 MoKRZEcra megállajjítja, hogy a lepkének évente csak egy nem- 

 zedéke van, ez nyáron repül, és hogy az áttelelés pete alakban 

 történik. A hernyója egj^aránt él az őszi, valamint tavaszi gabona- 

 féléken. A vadon növő füvek közül, mint gazdanövényeket, felemlíti: 

 a Triiiciim repans-X. Bromus tedorum-ot Bromus inermis-l és Aegilops 

 cylindriciüii-ot. A legrészletesebben írja le az egyes fejlődési alakokat 

 és rovar módját, valamint az észlelt kártételt. Adatainak helyességéről 

 meggyőződést szerezhettünk a Rovartani Állomáson is. Ez a komoly 

 tanulmány mindenkor forrásmunlí:ája lesz a Tapinosiola miisculosa 

 életmódjával foglalkozóknak s jómagam is az alábbiakban nem egy 

 helyen fogok reá hivatkozni, különösen olyan részleteknél, amelyekre 

 nézve közvetetlen megfigyeléseink még hiányzanak. 



1912. június 11-én a kis Pusztapó község-ből (nem messze 

 Szolnoktól) néhány búzatövet kajDOtt a Rovartani AJlomás, melyek 

 közül némelyik a csíkoshátú búzalégy (Clüorops iaeniopus) AIeig. 

 nyári kártételét mutatta, másokon ellenben nekünk ismeretlen zöld 

 hernyók kártételét észleltük. Próbáltuk a hernyókat tovább ten^'^ész- 

 teni. hogy majd lepkét nyerjünk belőlük s így megtudjuk a kártevő 

 nevét, azonljan a kitenj'észtésük nem sikerült. 



19l;3-ban május 5-én, ugyancsak fentemlített helj^ről, megint 

 kaptunk búzatöveket, eddig még nem észlelt kártételt tüntetve fel. 

 A felhasított hajtásokban apró, csontfehér színű és négy sötétebb 

 hosszsávval díszített hernyókat találtunk. A beküldővel azonnal össze- 

 köttetésbe léptünk, aki ezentúl készségesen küldte be időnldnt a 

 tanulmányainkhoz szükséges anyagot (növényeket s rovarokat). 

 A május 5-én kapott vetés még alacsony'', a jól megbokrosodott 

 búzanövények még zsengék voltak. A hernyók a hajtások belsejében, 

 ezek legalsó részében voltak taláUiatók. A kifejtett kis hernyók 

 gyorsan elmenekülni iparkodtak. Ekkor a kártételnek képe ilyen volt: 

 a hajtások beiül a támadás hetyén kdrágottak oly módon, hogy a 

 megtámadott hajtás a rágás helyén köimiyen két részre válik, a felső 

 rész már kis erővel is kihúzható. A megtámadott hajtás egyelőre 

 — látszólag — normáhs marad, később azonban elszárad. A herm^ó 

 egy hajtással végezvén, átmegy egy másodilrba, majd harmadikba s 

 így tovább s ezekkel is így bámk el. A hajtásnak csak kis része 

 lévén kirágva, ellíépz élhető, hogy egj^-egy hernyó hány hajtást tesz 

 ily módon tönkre. Mokrzecki azt álhtja, hogy a herm^ó a növény 

 belsejébe alul egy kis kerek n,yíláson át hatol be és valamivel 

 feljebb egj másikon át távozik. A Rovartam Állomásra beküldött 



