15 



egy példányban fogiani, nem az állandóan barlanglakó, hanem csak 

 az ideiglenesen itt tartózkodó s másutt is található fajokhoz, a barlang- 

 kedvelőkhöz, troglophileldiez tartozik. A Trechus subsp. spehmcariiin- ot 

 1912 augusztus havában, a PJwleuon Müioki-t 1911 júnias végén 

 fedeztem fel. 



A Pholeuon első példánj^ai a „Kálvária'- cseppkőoszlopairól 

 kerültek elő, a későbbiek az oldalfalakon és a szanaszét heverő kö- 

 veken, valamint azok alatt és alján voltak találhatók és jDcdig az 

 alagút teljes hosszában, minél kijjebb azonban, annál gyérebben. 

 Ebből kitűnik, hogy e faj csakis a barlang legsötétebb s főleg hát- 

 sóbb részeiben él. Ellentétben áll vele a Plwleiwn angiisticolle Hampe, 

 mely az igen tágas Oncsászai barlangban, azon sziklákon is tartóz- 

 kodik, amelyekre egy oldalablak nyílásának szétszórt, derengő fénye 

 esik, persze nem a megvilágított, hanem az árnyékban nyugvó olda- 

 lakon : vagy még üikább a Pholeuon Eleméri Csíki, mely az általam 

 ..Biharbarlangnak'" nevezett barlang előfolyosójának még a sötét szür- 

 kületben fénylő falain is találliató. ^Mindenesetre nem tételezhetjük 

 fel, hogy a barlangok minden bensőbb részében abszolút sötétség 

 uralkodjék és hogy a vak barlangi bogarak a szétszórt és saját ér- 

 zékeinlíkel már észre nem vehető fényben meg nem élhetnének. 



Ez állatokat természetes életvi szomjaik között megfigyelnünk 

 jelen eszközeinkkel persze lehetetlen. Gyertyáink, lámpáink fénye 

 mellett mint világosabb, vagy sötétebb sárgásbarna gyöngyszemek 

 ülnek a falakon, azok színével jól megeg3''ezve. Hogy ez a mimikri- 

 vel semmiféle összefüggésben sincs, az magától érthető. Ha a fény- 

 forrás az állat közelébe kerül, az menekülni igyekezik. Mozgása 

 hosszú, karcsú lábain, sajátságos döczögése mellett is elég tértnyerő. 

 Bizonyára ne:n annyira a fény-, mint a hőkisugárzás hat kellemet- 

 lenül az állatkáki^a, mert ha a hőkisugárzás hatásköréből kimenekül- 

 tek, ismét leühiek, ámbár számtalanszor rövid pihenő után ismét 

 tovasietnek. A Pholeuon-ok közül a Mihóki az egyedüli faj, melynek 

 egy párját valaha copulában találtam. 



A közönségesen alkalmazott csalétkekkel e Pholeuon ahg fog- 

 ható. 1912-ben mintegy féltuczat csalétekes üvegemben csak aimyi 

 példány volt található, mint a mennyi kint, a barlang falain is mászkált. 



A Pholeuon Mihóki rendszertani helyét illetőleg igen valószüiű- 

 nek tartom, hogy az állat a Pholeuon angusticolle mellé mint annak 

 egy alfaja, lesz helyezendő. 



A Trechus subsp. speluncarum egyetlen, tulajdonomban levő pél- 

 dányát a „Kálvária" feletti boltozatról fogtam. Az Áluni barlangot 

 kilenczszer látogattam meg\ mindamiyiszor több órát kutatva e faj 

 után, de minden eredmény nélkül. E körülmény kellőleg vázolja 

 némely barlangi Trechus felette nagv ritkaságát. 



