110 



pedig csakis olyan rendszer érzéklthet, mely az előbbieket külön 

 rendbe sorolja. A régi szisztematikusok emiek a fejlődéstani tény- 

 nek úgylátszik kevés fontosságot tulajdonítottak, mert ők valamennyi 

 álreczésszárn}^! rovart az Orthopterákhoz számítottak, holott a maga- 

 sabb Pseudonouropterákat sehogy sem illeti meg ez a hel}^ Az újabb- 

 kori rendszerezők annyit változtattak ezen a rendszeren, hogy az 

 ákeczésszárnyúakat az Orthopteráktól egészen elkülönítették és ön- 

 álló renddé avatták, ezzel azonban a rendszer lényegében mit sem 

 változott, mert így a legalsóbb termiták mellé odakerültek a leg- 

 magasabb Odonaták is. A rendszerezésnek ép eme hiánj^ai vezettek 

 arra, hogy egy helyes modern rendszer alapjait csakis ól}'' szem- 

 pontok vethetik meg, melyek az alaktani és fejlődéstani sajátságokat 

 egyaránt tekintetbe veszik. Ezt tartottam szem előtt az alábbi rend- 

 szerben is, midőn az alsóbbrendű Pseudonouropterákat a felsőbb- 

 rendűektől elválasztottam. Ezáltal juttattam kifejezésre ama ellentétet, 

 mely a két csojíort között fennáll s meh" bizonjátja, hogy a 

 Pseudoneuropteráknak egy oly ősibb csoportja is létezik, meh^ sem 

 alaktanilag, sem fejlődéstani tekintetben a magasabbrendű csoporttal 

 nem egyesíthető s mindinkább az Orthopteráknak ama csojíortjához 

 közeledik, melj'ből az összes Neuropteroidák eredtek.^ Hasonló ellen- 

 tétben áll egymással a valódi Neuropterák két főcsoportja, a Megalo- 

 pterák és Trichopterák, melj'eket a búvárok többsége ma már szin- 

 tén külön rendeknek tekint s meh^ felosztást jelen enumerácziómban 

 szintén érvényesítettem.^ 



A rendszerben létrejött ilyen, de még több más újítás is bőví- 

 tette és változtatta a faunakatalógus régi enumeráczióját. Nevezetesen 

 az, hog\^ a ma már politikailag részben szintén ^Magyarországhoz tartozó 



1 Ilyen ősi jelleget az Epbeaieridák: családja is megőrzött, melyről 

 tudjuk, hogy az egyetlen csoport, mely az ősi Neuropterák, a Megaseco- 

 pterák szervezeti és alaktani sajátságait legjobban megőrizte. Hogy mind- 

 ezekáltal még sem az Archipterák rendjébe osztottuk, ezt alaktani és fejlő- 

 déstani sajátságai magyarázzák, melyeket itt a rendszerezésben figyelembe 

 kell venni. 



2 A Tbysanopterák vagy Physapodák helye a rendszerben még igen 

 kétes s csak azért vettem fel ezt a csoportot enumerácziómban, mert a szisz- 

 tematikusok többsége a Pseudoneuropterák közé sorozza. Mindazonáltal az 

 a tény, hogy a Tbysanopterák szivószáj szerveik daczára is beniimetabolák, 

 hogy testformájuk és szárnyaik sok tekintetben inkább a Coleopterák habi- 

 tusára emlékeztetnek s végül az a körülmény, hogy a szerves világ törté- 

 netében összehasonlíthatatlanul később jelennek meg, mint ama ősi reczés- 

 szárnyiiak, melyek mellé sorolják, mindjobban azt bizonyítja, hogy ennek 

 az érdekes rovaixisoportnak a lelkiismeretes kutató a közel jövőben csak 

 «önálló helyet biztosíthat a rendszerben. 



