14 



nyok. A cf cT hátsó szárnyai alsó széléről a sárga foltok vagy telje- 

 sen hiánj'oznak, vagy csak. igen elsötétült kis nyomokban vannak 

 meg. a nőstények pedig teljesen elsötétült példányok, amelyeknek a 

 rajza csak mintegy a sötétbarna fátyol alól üt át. A szárnyak fonák- 

 jának alapszíne mind a két nemnél határozottan sárga a tíörzsfaj 

 sárgásszürke színével szemben. 



Barlangkutatás nehézségekkel. 



Irta: Bokor Elemér. 



Kisszegyesd Biharmegye igénytelen falvacskáinak egyike. 

 Zeg-zugos, hegynek ugró, hol nyaktörő kövekkel, hol meg lűdmeg- 

 úszta, sertés vájta tócsákkal fedett utczáival, füstátjárta s koromlepte 

 deszkavityillóival, avagy váh^ogból vert, zsúppal fedett s kémén^i:e- 

 len viskóival épp úgy bele illik a bihari oláhlakta tájképekbe, mint 

 akármely más falva széles e megyének. 



Az által se válik nevezetesebbé, hogy ott fekszik, a hol a jég- 

 hideg Tiszapatak Idbontakozva a Magura- és Priszlop-hegyek fojto- 

 gató öleléseiből, csobogva önti kristáhTÍzét a Feketekőrös ide fel- 

 njaüó völgyébe, hogy a közepén átzúgó patak egy sokat zakatoló 

 fűrészmalomnak adhatna szorgosabb életet, (ha a malmot más kezek 

 vezetnék), hogy tőle csak egy órányira Fonóházán át vezet az 

 országút Rézbányának fémekben gazdag s mégis rokkant lábon 

 sántikáló aknáihoz, — mindez még* csej^pet se teszi nevezetessé e 

 zeg-zúgos fészket. Beékelte magát szűk völgytorokba, elrejtőzött 

 komor bükkerdők árnyába, tán rég meg is felejtkeztek volna róla, 

 ha nem hozná őt néha-néha két sajátsága emlékezetbe. Az egyik, 

 amely az idegenre és környékbelire egyaránt fontos, hogy dolog- 

 kerülő legényei páratlan gj'orsasággal forgatják késeik pengéjét, a 

 másik, a mely csak a távol idegent érdekh, hogy e nyomorult falu 

 kiinduló ponttól szolgál Biharmegye legpompásabb barlangjainak 

 felkeresésére. 



Utoljára 1913 júliusának első naj)ján látogattam el a faluba. 

 János szolgám is velem volt ; elmaradhatatlan kísérőm két évi bihari 

 barangolásaimon. Az idő is kedvezett, a memiyiben a megszokott 

 sűrű eső heh'ett csak lágyan szitált s a ködhomály fejimk felett 

 minteg}'" száz méteren lebegett. De száraz ruhában haza vetődni 

 még sem reméltem s a később átéltek fényesen bizonyították, hogy 

 reményemben nem csalatkoztam. 



Fonóháza elhagyása után nyilt első alkalmam sikamlós ingo- 

 vánj'okkal, feneketlen i^ocsolyáklcal közelebbi érintkezésije léijni. De 

 ■czipőim vízhatlanok lévén, lábszáraim kettős kamáshtől ^-édve, nem 



