15 



is hederítettem rájuk. A csatakos vetések mentén, eg-y kukoriozáson 

 át, csurranó gazossal szegélyezett ösvényeken azonban már karjaim 

 s lábszáraim a térden felül kötöttek ismeretséget a mindent átható 

 esővel. De ez még hagyján ! Hanem a mikor Kisszegyesd előtt a 

 medrében meg nem férő Tiszapatak éppen az egyedül járható kocsi- 

 utat választotta új menetiránjail, midőn a falu alján elöntött utczákat 

 úgy kellett vennünk, hogy félkarral a kertpalánkba kapaszkodva a 

 p'alánkmenti kövekre ugráltunlv, miközben a megérintett dióágakról 

 friss és bő zuhan^'^ omlott újlakunkba, akkor már rázendítettem 

 néhán}^ erősebb kifejezésre, mi a kisszegyesdi zsíroshajú oláhoknak 

 látszólag nem kis ká'rörömére szolgált. 



Mindezért a falu egyedüli korcsmájában avas szalonna s keserű 

 sör mellett kerestem vigaszt. A korcsmárosné, — áldott legyen a 

 másfélmázsás kardos asszony lelke ! — hogy megóvjon a falubeliek 

 kíváncsi szemeitől, tolakodó kérdezgeteseitől és vigyorgással kísért 

 megjegyzéseitől, a mellékszobát bocsátotta rendelkezésünkre. Festői 

 hanyagságban hevert itt szerteszét : vetetlen á-gy^ pihés dunna, zsíros 

 bekecs, kormos serpenyő, mázos főzőkanál, pókhálós palaczk, hordó 

 és hasábfa ujjnyi piszok mellett. Természetes, hisz' Biharban 

 vagjmnk ! Míg odaát esetlen megjegyzések s nyers hahota váltották 

 fel egymást, a korcsmárosné óva, intett, ne mutassam pénzem, mert 

 e „bicskásokban'- nem lehet bízni. Mosolyogva utaltam keskeny 

 ökleimre s mindég készenlétben levő ismétlő-pisztolj^omra. így helyes, 

 vélte a jó asszony, akkor nem félt többet. 



A jámbor oláhokat faképnél hagyva megindultunk a Tisza- 

 völg3'ön felfelé. Az eddig bizonytalan időjárás határozottabb formát 

 öltött magára. A völgy old alakon ólmos köd gördült alá, függönyt 

 húzva a vadregényes hegj^szoros elé, egykedvűen zuhogott az eső, 

 tombolva kavargott alant a haragoszöld Tiszapatak. A két év óta 

 megszokott időjárás már érzéketlen hagyott. Patakmosta ösvényeken, 

 utat tévesztett kőtuskók között, agyagos, sikamlós partokon át elértük 

 a szoros nyílását. 



Itt új kalandok előtt állottiuik. A völgy annyira elszűkült, a 

 patak annyira megdagadt, a partok oly meredek sziklafalakat képez- 

 tek, hogy kénytelen-kelletlen a patakgázolásba fogtunk. A ki előtt 

 már ismeretes, hogy mi az egy megáradt s vadul aláözönlő hegyi 

 patakon három tuczatszor átgázolni, egy patakon, mely fövenyt s 

 éles kőtörmeléket, letépett ágat, kidöntött fatörzset gördít alá zavaros 

 medrében, melyben minden szirt alatt kötésig érő tölcsér kavarog, 

 melynek vize hasító hidege átfut a gerincen, átnyilal az agyon, káp- 

 ráztatva a szemet, összevaczogtatva az állka.pcsokat, az nem fogja 

 megirigyehii akkori helyzetemet. 



