17 



lecsüngő cseppkőfüg'göny jelzi. A baloldali, szakadás útján létrejött 

 foh'osó csak gyéren van néhánj- fehér stallagmittal. rojtos függöiij- 

 nyel, bodros díszítéssel ellátott cseppkővel megrak\'a. Hátsó részében 

 hirtelen elszűkül, néhány spárgaalakú cseppkőoszlop mögött korom- 

 sötét éj tátong. Oda át a nagy terem máhk ; áthallani az ütemesen 

 aláhulló vízcseppek egyhangú morajlását. 



E terem a barlang legpompásabb része." Hófehér falai dúsan 

 meg vannak rak^^a csipkével díszített függönyökkel; ízlésszerűen 

 csoportosított csepijkőoszlopok, barokkstilű figurák, alabástrom 

 medenczék tükröződnek a terem hátsó felét betöltő kristálytiszta 

 alvilági tóban. Festőies háttér csatlakozik e káprázatos képhez : egy 

 lépcsőzetesen aláfolyó, legyezőalakban szétterülő, vörösbarna, meg- 

 kövült vízesés. Éles világításnál elragadó színvegyületek alakúinak, 

 a csillogó-^'illogó, ragyogó teremről alig tudjuk elvoimi tekintetünket. 



A vizéből soha ki nem fogyó alvilági tavon egy hídacska 

 vezet át ; fekete karfája mereng^ve révedez a kristátytiszta mederbe. 

 Azaz csak révedezett, mig' meg nem zavartam idilljét. 



Kettős pallójú deszkából, baklábakra verette Czáráx a hidat. 

 A hídfedél akkor még jó arasznyira lebegett a víztükör felett. A 

 folytonos esőzéssel járó talajvízbőség azonban az alvilági tó színét 

 két arasszal emelte a palló felé. De nekem át kellett jutnom minden 

 áron a megkövült vízeséshez I A jégvízhez hozzászokott lábaimmal 

 haladéktalanul bele is kezdtem az átkelésbe. Léjjésről-lépésre, 

 araszról-araszra, óvatosan csúsztam a kettős pallón előre. Egjok 

 kezemben lámpát tartottam, másikban gyüjtőüveget, zsebeim gyer- 

 tyával, gyújtóval, karbiddal voltak telve. Szemeimmel mereven követ- 

 tem lábaim mozg'ását, egész figyelmem csak reájuk iránj'ult, tisztán 

 éreztem bocskoraimon át a paUó minden erezetét, lélegzetem vissza- 

 fojtottam s csak csúsztam. A jobb deszka hirtelen véget ért. Egy hozzá 

 toldott darab következett. De óh balvégzet, eleje mélyebbre sülyedt a 

 másilaiál! Egy pillanatra megbillentem, jobb talpam deszkát fogott, test- 

 súlyom átesett, egy hirtelen lendítés bal karommal, görcsös kapasz- 

 kodás a szivaccsá telített karfába a jobbal, egy reccsenés, aztán egy 

 loccsanás és a karfa meg én az alvilági tóban lubickoltunk. 



Áldom a pülanatot, hogy csak komor Jánosom látott. Kötésig 

 egy alvilági tóban, Moltott lámpával két meredek sziklafal között. 

 Xem a legkényelmesebb helyzet ! Síikor a barlang hőmérséklete az 

 előcsarnok végén 8-9^ C volt! Lélekzetem elállt, csak hebegés jött 

 ajkamra, karjaimmal kaj^kodtam magam körül, legyen az fal, korlát^ 

 világosság, csak valami — gyertyát ! — végre ki tudtam ajkaimon 

 hozni. János pedig magasra emelve gyertyáját világított, megpillan- 

 tottam a túl partot, átsiklottam. Azóta a karfa az alvilági tó színén 

 úszik, ha át nem ázva. el nem korhadva, a fenéken nem pihen. 



