48 



máskor alig van szerencsém ily nagy számmal együtt tisztelhetni 

 igen tisztelt tagtársaimat, mint a közgyűlés évfordulóján. 



így gondolkodom. 



Mily módon lehetne tagtársaimnak azon részét, kiket nem a 

 szorosan vett szakszerűség, de a természet szeretete és az entomo- 

 logia iránti vonzalom alakított gyűjtőkké és inkább laikus módra 

 foglalkoznak a tudománj" ezen ágával — mint jó magam is — egy 

 szakszerűbb és olj^ működésnek megnyerni, mely nemcsak magát a 

 gyűjtőt elégítené ki, de kihatással lenne tágabb értelemben a tudo- 

 mányra is. 



A gondolat talán merész, talán egyik-másik tagtársam kegye- 

 letsértőnek is fogja nevezni, de annyira eltölti meggj^őződésemet,. 

 hogy nem tudnám önmagamat igazolni, ha elhallgatnám. 



Hogy mily módon lenne kivihető, megkísérlem néhány mon- 

 datban összefoglalva elmondani s azalatt kibontakozik majd a gon- 

 dolat czélzata is. 



A gj^üjtő szeretettel és szenvedélylyel hozza össze és raktá- 

 rozza el harácsolt anyagát. 



Lelki megelégedéssel szemléli megtöltött rekeszeit és katonás 

 rendben felállított példányait. Azt hiszi czélját elérte, de csak lát- 

 szólag, mert ha gyűjteménye bármely okból ellcerűl tőle, sorsát jól 

 ismerjük, rendesen vagy elkallódik, vagy megsemmisül. 



Evek, sőt egy élet minden szeretete, szenvedélye, a reá fordí- 

 tott idő, fáradság semmivé lett. 



Pedig tudományos téren mozgó működésnek csak úgy lehet 

 czélja, ha ol}^ eredményt képes felmutatni, meh'et nemcsak egy szű- 

 kebb kör fordíthat hasznára, de meríthet belőle támpontokat a tudo- 

 mány is a haladásra. 



Ezt a sok veszendőbe menő buzgóságot szeretném megmen- 

 teni s juttatni belőle legalább egy kis részt a nemzetnek, így tehát 

 önmagunknak is. 



Úgy tapasztaltain, hogy minden entomologusnak meg van ked- 

 vencz csoportja, — családja — melyhez nagyobb szeretettel vonzó- 

 dik, nag3^obb buzgalommal gyűjti 



Csak elhatározás kellene hozzá, hogy felhagyna a teljessé soha 

 sem válható általános gyűjtéssel, vagy ennek keretén belül különö- 

 sebb gonddal csoportosítaná kedvencz családja eg3^edeit s már ket- 

 tős czélt valósíthatna meg. Egy családnak lehetőleg tökéletes össze- 

 gyűjtését, másrészt annyi specziáhs ismeret megszerzését, mely nem- 

 csak a vele foglalkozót elégítené ki, de határozott hasznára lenne 

 nemzeti tudományunknak is ; mert ha meg van az ismeret, felébred 

 a vágy is, hogy ismereteinket közölve, értékesítsük azokat a tudo- 

 mány hasznára. 



