mologiai kongresszus beszámolójának első kötetje, a melyet ugyan- 

 csak a múlt évben kaptunk meg. 



Dr. Kertész Kálmán pénztáros a következő jelentést ter- 

 jeszti elő : 



Pénztári jelentés. — Tisztelt Közg^^ilés ! Egy társulat pénztáro- 

 sát talán legjobban a gazdálkodóval lehetne összehasonlítani. Vala- 

 mint a gazda bő termés után is azt mondja, hogy : „lehetett volna 

 több is"', úgy a pénztáros is, ha minden tag eleget is tett fizetési 

 kötelezettségének, azon sopánkodik, hogy: „több tag is lehetne". 

 Hogy ne sopánkodnék tehát akkor, mikor a tagdíjaknak alig a fele 

 folyik be ? Ne méltóztassanak mindjárt a háborúra gondolni s az 

 idei rossz eredményért ezt okolni. Más oka van ennek, az, hogy 

 társulatunk még most is küzködik a gj^ermekbetegségekkel, még 

 nem forrott ki teljesen. Sok tagtársunk van, a kik, ha szabad ezt a 

 kifejezést használnom, alkalomadtán beugrottak, de azóta hírüket 

 sem hallottuk, tagdíjuknak pedig nyomát sem láttuk. Nem kétlem 

 azonban, hogy a háború is befolyással volt jövedelmünk csökkené- 

 sére, mert több, különben rendesen fizető tagtársunk is, ismételt 

 sürgetésre sem küldte be tagsági díját. Ne csodálkozzunk tehát, ha 

 a vagyonmérlegben megpillantjuk a 857 koronát kitevő tagdíjhátra- 

 lékot. Ennek az összegnek egy része az év folyamán remélhetőleg 

 be fog fohaii, egy részét azonban, sajnos, törölni leszünk kénytelenek. 



Jóllehet ilyen szomorú jelentést és gyenge pénztári eredményt 

 még nem terjesztettem elő, annak daczára vagj^oni állapotunk ha 

 nem is sokkal, de ismét szilárdabbá lett. mert bevételeinkből nem- 

 csak hogy összes kiadásainkat fedezni tudtuk, hanem 200 K n. é. 

 értékpapírt is vásárolhattunk. Hazafias kötelességet véltünk teljesí- 

 teni akkor, midőn ezt a rendelkezésünkre álló csekély összeget hadi- 

 kölcsön jegyzésére fordítottuk. 



Az az akcziónk, melyet a taglétszám emelése czéljából a vá- 

 lasztmány elhatározott, sajnos, a kútba esett. Körlevélben fel akar- 

 tuk hívni a társadalmat, főleg a. gazdaközönséget, hogy a társasá- 

 gunkba való belépéssel czéljaink elérését elősegítse, de a közbejött 

 háború megakadályozott minket e tervünk keresztülvitelében. A nyom- 

 tatványok készen vamiak, de el kellett azokat tennünk jobb, béké- 

 sebb időre, mert semmi kilátás sem volt arra, hogy felhívásunk 

 eredménynyel járjon s így a tekintélyes összeget kitevő postaköltség 

 is veszendőbe ment volna. Ezek a nj^omtatványok terhelték meg ki- 

 adási rovatunkat 160 koronával. 



Úgy bevételi, mint kiadási tételeink megfelelnek az előiránj^- 

 zatnak, a mint azt az itt bemutatott zárószámadás igazolja, csak a 

 könyvtár gyarapítására szánt összeget nem vettük igénybe, mert a 



