150 



lésére érkező német \'en(]ég'ek védelmére verettek. IIorx rövid meg- 

 jegyzését azzal fejezi be, hogy „a jövő fog'ja majd egykoron Idmon- 

 dani azt az Ítéletet, hogy vájjon melj'ik eljárásmód vala méltóbb a 

 tndományhoz-' s ő a?t tartja, hogy „a háború idején el kell vetni a 

 béke vetését I" 



Beckeií Tivadar nyug'almazott városi építő -tanácsos Liegiiitz- 

 ben, egyébként hymeno- és dij)terologns, a ki szintén a kizárandó 

 német tagok közül való, nincs megelégedve Honx-nak fenti eljárásá- 

 val és szóvá teszi ezt a dolgot a maga részéről a Wiener Ent. 

 Zeitung 1915. évi XXXIV. kötetének 194. és következő oldalain. 

 A bevezető sorok ntán, a melyekben ő is szóvá teszi a párisi sza- 

 vazást, Houx felfogásáról véleményéét a líö vetkezőképen adja elő : 



.,A zord háború ugyancsak elbánt az immár húsunkká és vé- 

 riinldíé vált annyi sok emberi megnyilatkozással és érzelemmel, lát- 

 juk, hogy a kereszténj'ség tanításának miként nincsen még csak ki- 

 elégítő ereje sem, hogy ellenségeinkot hazudozó nyilatkozataiban 

 mérsékelje, mi najoonkint megérjük, hogy kigúnyolva a keresztén}^ 

 erkölcstant és az emberiséget, lábbal tiporják ezeket : ilyen körül- 

 ménj'ek között — kérdem — jó és hasznos-e, ha emberszerető áb- 

 rándozással elringatta tjük magánkat, avagy nem jobb-e és nem szük- 

 séges-e, hogy a rideg valónak szemébe nézzünk és hogy levonjuk 

 a belőle eredő következményeket a mi magatartásunkra nézve is ? 

 Úgy vélem, hogy ez utóbbi jobban segít bennünket előbbre és hogy 

 mi kötelesek vagyunk felülvizsgálatnak alávetni a franczia rovará- 

 szokkal szemben való eddigi álláspontunkat. 



Hogy a francziák politikai gjáilölségüket valamennyi tudomá- 

 nyos térre is átviszik, azt már eddig is többféleképen tapasztaltuk. 

 Ez tehát magában véve nem új és nem különös dolog, ha a Franczia 

 Rovartani Társaság német tagjait kirekeszti. Ha a francziák ezt a 

 határozatot minden Idsérő mag3"arázat nélkül meghozták volna, azt 

 hiszem, köztünk ezt az eljárást senki sem tartotta volna említésre 

 méltónak, mert ezt a hasonló és már megtörtént határozatok után 

 várni lehetett. A mi azonban ennek a határozatnak említésre alkal- 

 matos látszatot ad, az eg^^részt az a körülmény, hogy ez a Franczia 

 Rovartani Társaság" magában foglalja ugyan a némi jelentőséggel 

 1jíró valamennyi franczia rovarászt l'oOO tagot), másrészt azonban 

 legfőképen azért, mert ezt a határozatot ol,yan megokoló szempontok 

 (motívumok) kísérik, a mel^^eknek líumbasztikus követelődzése, gya- 

 lázkodása és durva gyülölsége párjukat keresik. (..Dieser Beschluss 

 [ist] mit Motiven begleitet-, die in ihrer bombastíschen Anmassiuig, 

 in Verunglimpfung und l^rutalem Hass ihres gleichen suchen.'-) 



Hog,y azonban a franczia rovarászok előttüuJí fekvő gondolko- 

 dás- és lelkületmódjáról teljes ítéletet szerezhessünk, szükséges, hogy 



