153 



sajgó — ha néma marad ! Végre is valamint igaz. hogy a rovartan 

 nem okozta a háljorút, azonkéjjen igaz az is. hogy az nem fogja 

 siettetni és legkevésbé fogja o.kozni a — végét, holott HoEx-nak van 

 és lesz örökké igaza, ha még ezen nemzetközi nagy gyalázkodás 

 idején szebb és békés jövő reményében meri vallani, hogy ,.a tndo- 

 mányt mivelö összes férfiak — egymás testvérei !•' 



Egyébiránt a franczia társaságnak ez az észjárása, a ]nely a 

 háború keserveit egyik felén nem enyhíti, másik felén meg' nem sú- 

 lyosbítja, nem áll magálian. E társaság haragjában — úgy látszik — 

 büntetni akarja német tagjait azzal, hogy kirekeszti ('íkot. Az ango- 

 lok viszont azzal akarnak ellenfeleikkel incselkedni (mert alábbi fel- 

 fogásukat másnak nem nevezhetem), hogy a tudomán3''OS foglalkozás 

 révén keletkezett kötelékkel hozzájuk fűzött németeket nem akarják 

 maguktól — elereszteni. Ismeretes, hogy az angol egyetemek egyik- 

 másik német egyetemi tanárt, vagy más tudóst elismerő tiszteletük 

 jeléül bizonyos ünneplő alkalomkor doktori fok-kai tüntetik ki- 

 flikor a mostani háború megindult, a németek egymás után meg- 

 köszönték ezt a régebbi megtiszteltetésüket : nekik ih'en czím nem 

 kell! Erre egy cambridgei egyetemi „doktor" (neve mellékes) ismét 

 az amerikai „Science" híradása szerint, a következőképen nyilatko- 

 zott: „Október 2-án megjelent számában olvasom, hogy egyes német 

 tanárok bejelentették ama szándékukat, hogy lemondanak ama tisz- 

 teleti fokokról, a mel^'-ekkel a brit egyetemek felruházták őket. Ha 

 ők azt hiszik, hogy ezt megtehetik, akkor — legalább a mennyiben 

 ez Cambridgere vonatkozik — hiábavaló dologra törekednek. Sza- 

 bályzatunk, a mely parliamenti akta, nem adja meg a hatalmat még 

 magának az egyetemnek sem, hogy a tiszteletbeli fokozatot valaki- 

 től elvegye I A legfőbb dolog, a mit a német tanárok tehetnek, az. 

 hogy nem élnek e czímekkel, de azért ők mégis — cambridgei dok- 

 torok maradnak. Ok a síriba is ezzel a nevükről letö)r(ilhr>totlon bé- 

 13'eggel száUanakl-^ Az ember az első perczben azon gdiidnlkodik, 

 h(_^gy mi nagyobb eblien, a sokszor igen homályos, nehezen meg- 

 mosolyogható angol humor-e, avagy a nem jól leplezett csipkedés-e? 



Ha azonban rágondolok a franczia társaság kizáró kedvére s 

 nem felejtem el az angoloknak ezzel homlokegyenest ellenkező, 

 vagyis el nem bocsátó hajlamát: akkor nem tehetek róla, ha a 

 anagam részéről kénytelen vagyok bevallani, hogy a mai komoly 

 időkben komoly ügyhöz méltó komoly gondolkodás, komoly elha- 

 tározás illenék. Igazán csak a legmélyel^b sajnálattal tíilthet el 

 benniüiket annak a szomorú tudata, hogy a fenti két felfogásban^ 

 ha azt — mint a hogyan helyesen kell is — minden politikai vo- 



