161 



<2"éLoii. visszamaradottságában is. Erosebb fertőzés esetén alig van a 

 növénynek egy ép levele, természetes teliát, liogy a fejlődésében 

 visszcimarad, nem követheti a rovartól mentes növényt s megesik, 

 hogy még a Jcalászát sem bírja kihányni s lia ki is hányja, csak 

 kevés és minőségileg is gyenge magot ad. 



Egy növén^-en, sőt ennek egy-egy levelén is. t(ibb lárva rág, 

 ha azután már kevés a táj^lálélmk, átvándorohiak a szomszédos nö- 

 vényeki^e. így terjed a folt. A lárvák sokat rágnak s minél inkább 

 nagyobbodnalc, fejlődnek, annál többet fogyasztanak. Figyeljünk csak 

 meg egj lárvát a rágása közben. Látjuk akkor, hogy csíkját a levé- 

 len felülről lefelé rágja. Lábaival erősen megkapaszkodik, fejét oda- 

 erősíti a levél lemezéhez és rágja, szinte szakítja ; látszik a potroha 

 mozgásán, a mint gyakran kifelé tolja, hogy nagy munkában van. 

 szinte erőlködik. Azután lejebb és lejebl) csúszik, folytatja tovább a 

 csíkot lefelé. Ha azután egy ih-en csíkot már lerágott, feljebb ván- 

 dorol megint s az előbbi csík mellett közvetlen jol)bról víiíiy lialról 

 egy újabli csíklia fog. 



Nappal a lárvák a vetés alsóbb leveleire húzódnak a nap heve 

 elől. Estefelé mindig feljebb és feljel)b húzódnak, úgy hogy szinte 

 feketélhk ilyenkor, főleg' a naj^pal szembe nézve, a vetés. Éjjel a fel- 

 sőbb leveleken rágnak. Reggel is fent találjuk még a lárvákat, mint- 

 egy ít óráig, a mikor a nap már erősebben tűz s a harmat már fel- 

 száradt Eldíor ismét lefelé A'ándorolnak. A lárvák nappal az alsóbb 

 levelek színén, emiek tövi részén szeretnél^: tartózkodni s csak rit- 

 kábban akadnak a levél fonákján. A levél tövében, közel a szárhoz, 

 találtam mindig a legtöbb íiatalal^b lárvát. Mikor a vetés még ala- 

 csony, a mikor tehát a lárvák a nap hevének jobban ki vannak téve, 

 liehuzódnak a kíizépső levél lielső hajlásaiba is, úgy hogy ha egy 

 ih'en kiJzcpső, függőlegesen álló levelet kitépünk s tövi részén a 

 még ki nem feslett, összecsavart lemezét szétbontjuk, megtaláljuk 

 többesével bent a kis lárvákat. Mikor a vetés már sűrűbb, magasabb 

 s az alsóbb levelek közé a nap tüze kevésbé hatolhat be, a lárvákra 

 jobb idő jár, nem kell annyira elrejtőzniük, ilyenkor az alsó levelek 

 színén is tan3'ázhatnak, de még ilyenkor is inkább a szárhoz köze- 

 lebb eső részen találhatók, már csak azért is, mert a levél hegyső 

 része felfelé áll s jobban éri a napfény. 



A lárvák egyre nagyobbodnak, egyre nagyobb piszokcseppek- 

 hez hasonlítanak. Sűrű, feketés nyálkával vannak borítva. Aki ilyen 

 vetésben jár, annak nadrágja csupa piszok lesz, a sok lárva nyalkája 

 ■odakenődik s ha e piszok meg is szárad a ruhán, alig kefélhető ki, 

 fehér ruhából pedig csak mosással tisztítható ki. A lárva szennyes 

 váladéka odakenődik, odatapad a levelekhez is. A megtámadott vetés 

 nemcsak hoo-v megfehéredett, hanem erősen piszkos is lett. Ha ilyen 



