G 



Ma — ^'alóball — háburú van a nagy világban. Mi, a kik a 

 iiiagyav ^o^•a^tant míveljük és a kik baráti viszonyában voltnnk azok- 

 kal, a kik most talán legádázabb ellenségeink sorába tartoznak, mi 

 inagyai' entomolognsok, meg vagyunk győződve, hogy ha ellenfeleink 

 entomologusai Inrét veszik ama gyászunknak, a mely a magyar ha- 

 zát érte, azok még ma, a gyűlölséggel, haragg'al, rossz indulattal 

 (>ltelt idők napjaiban is, elismerő tisztelettel, feltétlen hálával, de egy- 

 úttal bizonyára őszinte rokonérzéssel fogják emlegetni Mocsáry-I, a 

 Monographia Clirysididarum orbis terrarnm universi hal- 

 liatatlan szerzőjét. MocsÁiiY-nak eme s a többi munkájára., a mely a 

 nag'3^ világ minden sarkába, a hol rovartant, állattant csak mívclnek, 

 eljut, büszke lehet minden magj'ar, mert a magyar földből fakadt, 

 mert a magyar közmívelődés terméke és mert a magvar név dicső- 

 ségét terjeszti. Az angol, a franczia és az orosz entomolognsok so- 

 rában — hogy barátainkról hallgassaJv ! — háu^" barátja, hány tisz- 

 telője A'olt MocsÁRY-nknak, a ki hosszú éveken át baráti összekötte- 

 tésben volt a néhai boldogultunkkal s a ki külföldi létére épen az 

 ő neve és munkálkodása folytán nemcsak tudta, hogv van mag'var. 

 hanem hogy van magyar tudománj-os világ is, mert a hol olyan 

 szellemi termékek teremnek, mint MocsÁRV-nak néhány akár össze- 

 foglaló monografikus nnmkája, akár csak részletekre terjeszkedő 

 adalék-kíizlcményei, ott a tudomány talaja nem heverhet már par- 

 lagon. 



De hát, tisztelt gyászoló közönség, kedves gyászoló Ijarátaini, 

 a perez nem ídkalmas arra, hogy most, a mikor nekünk el kell Ijú- 

 csúznunk egy igaz magyartól, egy kartárstól, egy baráttók dicsőít- 

 sem az elhun,ytat, magasztaljam munkálkodásának elért eredményeit. 

 vázoljam küzdelennnel teljes életét. Neküidí — elköltözött barátunk 

 — el kell válnunk tőled most, hog}'' földi maradván3"od utolsó útjára 

 indidjon ! 



A halál napjainkban bőven arat; arató munkájában már hosszú- 

 hosszú hónapok óta nem fárad el karja, nem vágyódik pihenő után. 

 A halál arat nemcsak ott, a hol a világ remeg, reszket s a hol a 

 jövőnek virága pótolhatatlanul elvérzik, hanem arat ott is, a h(^l a. 

 természet törvénye szerint uralkodhatik is felettünk ! 



V Magyar P^ntomologiai Társaságnak néhai elnöke elérte ama 

 kort, a mikor a teljesített derék munka után méltán kijárt neki a 

 Ijilienés ideje : de a vérözön mezején i)usztító, gyilkoló halál karja 

 ucin kímélte a ])ihenőre vágvót sem. 



Irigy volt hozzád a halál, megirigyelte tőled azt a földi kis 

 pilienődet, a mely neked osztályrészedül méltán kijárt: de a nút a 

 halál megirigyelt és megtagadott tőled, azt — a végleges piheiiőt — 

 megadja nelícd az a fíild, a melybe mulandó maradványod visszatér. 



