gyüjteinéiiyre tett szert, mely halála iitáu az egyetem birtokaiba ju- 

 tott. A oyüjteméin'ről később külön jegyzéket is adtak ki^ 



MiTTERGURGi MiTTERPACHER Lajos 1734 augusztus 25-éii szülo- 

 tett Béllyéii (Baranj^a, vármegye), a hol atyja Jenő herczeg birtokai- 

 nak ig'azg\atója volt. O iskoláit Pécsett vég'ezte, 1749-ben szintén a 

 Jezsuiták rendjébe lépett, r755-ben a so]Droni gimnáziumban a latin 

 ii3''elv tanára, nemsokára rá j)edig Bécsben a matematikai kurzusra 

 hívták, 175S-ban a győri gimnáziumban a retorikát tanította, 1759- 

 ben újra Bécsbe ment, a hol 4 évig teológiát hallgatott. Ekkor lett 

 a Theresianumban tanulmánvait végző Batthyány Lajos herczeg" 

 udvarmestere és ugyanebben az intézetben a hittan és később a filo- 

 zófia és raezőgazdaságtan tanára. A nagj^szombati egyetemnek Bu- 

 dára való áthelyezésekor a mezőgazdaságtan tanárává hívták meg, 

 illetőleg nevezték ki és 178o-ben az általános természetrajz és kéz- 

 műtan tanszékét is reábízták. jSIitterpacher nagv tudását több kül- 

 földi társaság azzal ismerte el, hogy tagjául választotta, a királj^ 

 pedig monostori apáttá és 1807-ben nagyváradi kononokká nevezte 

 ki. A kanonoki állást azonban nem fogadta el, hanem hű maradt 

 1814 július 24-én bekövetkezett haláláig az egyetemhez, megtartotta 

 tanári állását. AIitterpacher kiváló professzo]' volt, kinek előadásait 

 alaposság és világosság jellemezte, tanítványai ezért rajongtak érte 

 és mindig megtöltötték tantermét. Számos mezőgazdasági, földrajzi, 

 kézműtani és természetrajzi tankönyvet írt, utóbbiak közül a gimná- 

 ziumi ifjúság részére írott természetrajzi tankönyveit 2 félszázadon át 

 használta a magyar ifjúság, ebből merítette tudását. 



Lepkészeink, sőt szőlősgazdáink előtt is ismeretes Pillér neve 

 a Toririx PiUeríana révén, a melyet Schiffermüller bécsi lepkész 

 nevezett el barátja és szaktársa tiszteletére. Ugyancsak ScmFFMiJLLER 

 MiTTERPACHER-t ís uicgtisztelte BgY lepkc elnevezésével, az ő nevét 

 nyerte el a Plwxopteryx Mitterpaclieriana. 



De térjünk át Pillér és íSIitterpauher könyvére, metyben szla- 

 vóniai utazásukat írják le. 



Az utazás czélja tulajdonkép az volt, hogy az egyetem utasí- 

 tására látogassanak el a Pozsega vármegvében fekvő Eminovac köz- 

 séo'be. a hol 1779-ben és a következő években szokatlan láng ütött 

 ki a földből, mely tüzet okozott és a babonás népet aniwira meg- 

 rémítette, hogy a községet ott akarta hagyni. A jelenség okának 



1 Colleclio naturaliuin, cxuae e triplici regno minerali, vegetabili, et 

 animali undequeque complecta, post obitiim domini M. Pillér reperta est. 

 Grac, 1792. 124 p. 



- „Primae lineae históriáé naturális. Budae, 1795. 132 p."' és „Com- 

 pendium his'.oriae naturális Budae, 1799. 457 p."' 



