35 



niindoii nyáron rovargyűjtéssel foglalkoztam, évenként legfeljebb 1 — 2 

 példánym-al találkoztam. 



Ez a ritkasága azonban inkább csak látszólagos. Kétségkivül 

 mindenütt több van belőle, mint a mennjá az ember szeme elé kerül, 

 mert rendesen a magas íii és sűrű bokrok között van elbújva- és 

 szétterpesztett lábakkal mozdulatlanul leselkedik más rovarola\a, me- 

 lyekből tápláléka áll. Látszólagos ritkasága tehát tulajdonképen csak 

 rejtett életmódjától származik. JSIeggyőzően bizonyitja ezt az az eset, 

 melj^et Dobiasch Ferexcz egy alkalommal Zengg környékén tapasz- 

 talt és nekem elbeszélt. A Zenggtől északkeletre a Karszt lejtőjén 

 fekvő Klaricsevácz kis falu mellett ugyanis egyszer meggyuladt egy 

 bozótos terület. Dobiasch kíváncsiságból azonnal a helyszínére sietett 

 és ott nagy álmélkodással látta, hogy az égő bozótból a Saga serraia 

 roppant mennyiségben száz számra menekül kifelé, holott előbb 

 ugyanazon a bozótos területeji nnndig legfeljebb csak egyes példá- 

 nyokban találta. 



A Saga serrata egyébiránt neíu valami bőven szaporodó állat, 

 mert nősténye csak kevés petét tojik. Abban a nősténj^ben, melyet 

 a Mátrában fogtam, mindössze csak 9 petét találtam. A. peték 11 ram. 

 hosszúak, hengeresek, kétoldalt kissé lapítottak, sima felületűek s 

 érett állapotban barnák. 



E Locustida-fajnak összes példányai, melyeket eddig hazánk- 

 ban és a külföldön gjáijtöttek, — egyetlen Qgj példány kivételével 

 — mind nőstények. Ebből jogosan azt kell következtetnünk, hogy a 

 Saga serraia a hím kizárásával, általában partlienogenesis útján sza- 

 porodik. 



Az egvetlen eddig ismert hímet Maxn József, a bécsi cs. k. 

 udvari természetra;jzi múzeum gyűjtője, lS53-ban Fiume mellett 

 fogta. Ez a hím j)éldány, niel}^ a bécsi múzeumban most is megvan 

 és meh'nek leírását és rajzát Du. Krauss Hermaxx fennebb idézett 

 dolgozatában közölte, nagyságára, színére és egyéb bélyegeire nézve 

 a nőstényhez hasonlít, de tojócsöve nincs, azonban szárnyfedői, me- 

 lyek a nősténynél teljesen hiányzanak, apró, mintegy 4Víi mm. hosszú 

 csökevényes j^ikkelyek alakjában megvannak.^ 



Óhajtandó volna, hogy a magyar entomologusok ezt az érde- 

 kes szöcske-fajt fokozottabb ligyelemre méltassák és hogy igyekez- 

 zenelv nemcsak eddig ismert liazai termőhelyeit újabbakkal megtol- 

 dani, hanem egyszersmind a hímet tíihb példánkéban felfedezni. 



1 Dobiasch Ferencz a magyar , tengermellék Ortliopteráiról szóló és 

 fennebb idézett értekezésében azt állítja, hogy Növi mellett eg^ hím-álczát 

 is talált. Azonban tekintettel arra, hogy az ivart kivált a fiatalabb álczáknál 

 még alig lehet felismerni, ez állítás hitelességét kétségbe kell vonnunk. 



