varok küzütt egyedül csak a ])iszokl)au és szemét kö?;ütt élő légy- 

 lárvák életmódja emlékeztet a bollialárvák életére, bízvást föltehetjük, 

 lioo'v a, bolhák és leü'vek eredete közös. Ezt a búvárok iavarésze 

 most is elismeri s Hevmoxs, a ki 15 év (dőtt még- magas válaszfalat 

 .vont a Dipterák és Suctoriák között, ezt a következő szavakkal siet 

 ledönteni:^ „A bolhák eredetéről édes keveset tudunk. Bolhák való- 

 színűleg már az emlős állatok és az emberiség megjelenése előtt is 

 léteztek, de hogy milyen rovarokból származtak, az l)izon3^talan. T.eg- 

 valószíníibb méo-, hogv a bolhák legveklK'íl alakidtak ki s hogv ezek 

 között alacsonyszervezetű szúnyog'szerű legyek tekinthetők kiindnló- 

 pontul, melyek talán a Bibionidákhoz és ^h'cetophilidákhoz állottak 

 legközelebb." Ali tehát nem fogjuk túllépni a józan zoológiai gondol- 

 kodás határait, ha a Dipterák és bolhák őseit sajátságosan alkalmaz- 

 Icodott őslegyekben keressük s a jövő])en nem is várhat nagyobb 

 feladat az entomologiának eme ^-ajudó szaktudományára, mint az, 

 hogy i^zeket az ősalakokat meg is találja. 



Irodalom. 



Seitz, Prof. Dr. Adalbert : Die Gross-Schmetterlinge der Erde. 

 Eine systematische Pjearbeitung der bis jetzt bekamiten 

 Gross-Schmetterlinge. — IV. Baud. Die Gross-Schmetter- 

 linge des Palíiarktischen Fannengebietes : Die spaniier- 

 artigen Xachtfalter. Verlag des Seitz"schen Werkes (Alfréd 

 • Kernen) in Stuttgart, 1915. p. I— Y, 1-479 und 1977 

 Fio'uren auf 25 kolorierten Tafeln. Preis in zwei Bande 

 gebunden Mk. 40. — 

 Seitz nagyszabású munkájából most jelent meg a IV. kötet, 

 melylyel a i^alearktikus táj nagylepkéit tárgyaló rész befejezést nyert. 

 Ez a kötet az araszolok [Geometriclae] családját tárgyalja L. B. Prout 

 szakavatott tollából, a ki ezt a lepkecsaládot hat alcsaládra osztja 

 (Brephinae, Oenoclirominae, HemitJieinae, AcidaUinae, Larentiinae, Geo- 

 vietrinae), melyekből 3682 alakot ismertet és ezeknek több mint a 

 felét (1977) képben is bemutatja. A palearktikus rész négy kötetében 

 ezekkel íisszesen 15,444 lepkealak ismertetett, meh-ek közid 12,247 

 került képben való bemutatásra is, tehát a nagylepkék oly nagyszámú 

 képviselője tárgyaltatott így összefoglalóan, a mire a szakirodalom- 

 ban eddig példa még nem volt. Úgy a szerkesztő mint a munkatár- 

 sak megtalálták a helyes mértéket ott, a hol az szükségesnek mu- 

 tatkozott, a szövegben a terjengősséget mellőzték, csak a leg-fonto- 



1 Brehm's Tierleben IV. Auü. 11. Bd. Die Vielfüssler, Insekten und 

 Spinnenkerfe. p. 367. 



