154 , 



A mint Fehér-völgyet elérjük, itt-ott feltűnnek eg3'es .fenyők, 

 majd a lomberdővel vegyest a fenyvesek is már-már leterjednek 

 egészén az Aranyos partjáig. Alig liogy Fehér-völgy központját 

 elhagytuk, a hol tekintettel a fáradt lovakra hosszabb pihenőt kell 

 tartanunk, utunk eleinte a völgy aljában elterülő kaszálókon vezet 

 keresztül, majd lassanként eftünnek a hegyoldalak kaszálói és tulaj- 

 donosaik házikói, a vidék mind kövesebb lesz, a lakóházak már 

 lekerülnek a folyó partjára és többnyire egy-egy malom körül helye- 

 7.ődnek el. l'jra magunk előtt látjuk a mészhegj^ség jellemző formá- 

 czióit, a víz. körül a fák, különösen fenyők sötét zöldje, a magasban 

 a mészhegység fehér, szürke, fekete és vörös sziklái pompáznak, 

 szemünk nem győzi a színek festői elrendeződésében való gyönyör- 

 ködést. Nem tudjuk miben is gyönyörködjünk, az Aranyos piszkos 

 zöld lezuhanó árjában, a sziklák furcsa formáczióiban, színpompájá- 

 ban és merész elhelyeződésében, avag}^ itt-ott egy szép vízesésben ? 

 Fáradt lovunk lassan vonszolja kis szekerét, de még mindig gyor- 

 sabban, mintsem hog}^ egy-egy ~ pompás hely szépségében sokáig 

 gyönyörködhessünk. Fig3''eljük a szép növényzetet, mikor hirtelen 

 egy merész szikla kerül elébünk, rajta barlangok, odúk festői, de 

 megközelíthetetlen nyílásaival, majd teljesen víztelen, kőgörgeteggel 

 borított és minden növényzetet nélkülöző mellékvölgyek, teljesen 

 kopár és tiszta mészsziklából felépített nagy hegyek tűnnek fel. Leg- 

 feltűnőbb ezek közül a Piatra Tirsilor néven nevezett, melyen egy 

 barlang is Van (benne magától értetődően két vakbogár is él, a 

 Drimeoius Hickeri és a Plioleuon Proserpinae var. into'mitlens). Mint- 

 egy 5—6 km. hosszú az Aranyos-völgj^ének ez a mészformácziókban 

 gazdag, de különben szűk és lakatlan része. Embert alig látunk, ha 

 csak nem egy horgászó orvhalászt, a ki az Aranyos pisztrángjait 

 dézsmálja, a^^agy egy-egy ügye-baját a községi központban elintézni 

 siető móczot vagy tyúkját-kaka&át a topánfalvi Iwjtivásárra czipelő 

 oláh asszonyt nem találunk itt-ott az úton. 



Azonban mindennek vége szokott lenni, így a szűk völgy is 

 hamarosan kiszélesedik, a mészsziklák helj'-ét lankás heg^'-oldalak 

 váltják fel, ezeken nagykiterjedésű kaszálók terülnek el, a melyeken 

 már alig díszlik egy-egy fa, melyet csak azért hagytak meg a helyén^ 

 hogy kaszáláskor a közelben pihenhessenek meg árnyékában, a ka- 

 szálók. De kárpótol minket a Bihar-hegységnek a távolban feltűnő, 

 hófoltokkal tarkított néhány csúcsa, közöttük a hatalmas Nagy- 

 BihaiTal. Majd nemsokára elérjük 'a falu módos bí rajának házát, 

 melynek egyik melléképületében egyszerű, de a czélnak megfelelő 

 szállást találunk. A kis faépület valamikor korcsmának szolgált, a 

 nagy szolja jelenleg a baromfiak tanyája, a belőle nyíló söntés pedig 

 íx mi szobánk. Asztal, pad és katonai vaságy szalmazsákkal, vala- 



