köznek is a legalsó részéhez, a mely osoaiókozt az a levélhüveiy 

 jfeörülveszi. A nyű ismét elérte czélját, mert most is zsenge, szívásra 

 alkalmas szövethez, illetőleg neki megfelelő táplálékhoz jutott. A mint 

 azonban a nyű nő és nagyobbodik, ujfyanakkor szorítja és nyomo- 

 rítja csomóköz puha részét s ez emiatt vékony és gyenge marad: 

 annál gyengébb, minél több az ilyen helyen a nyű és későbben az 

 ái-báb (lásd HLt a B jelzésű képen). Ha a szár (szalma) megért^ 

 itt e vékony, elnyomorodott helyen törik el még a legkisebb szél- 

 járáskor is. Egyébiránt sok szár nem törik el és alig gyengül is 

 megy kivált akkor, ha a hassziai légy későn (április végén, májas- 

 ban) rajzik s a mikor a növény már amúgy is erősebb. Ilyenkor a 

 hassziai légy nyűve még szívja iiayan a búzát és meg is gyengíti 

 azt, do már nem vehet olyan erőt rajta, hogy az a szívás iielyén 

 nagyon elnyomorodnék. 



A gabonanemű növények eme növ^^ekedése s a hassziai légy 

 Hyűvének rendkívül sima, szinte ráticztól mentes külseje (szelvényeit 

 csak mikroszkopiámmal láthatjuk) lehetővé teszik, hogy az megél- 

 hessen és a növény szövetének rongálá-'a nélkül belsejébe bejuthas- 

 son. A cslkoshátú , a frit- s a fekete búzalégy nyűvo már nem bol- 

 dogul ugyanolyan könnyen; nekik a megtámadott növény szövetét 

 már lágniok és rombolniok kell, ha meg akarnak belőle élni. így 

 ezek mind-'gyiko eljuthat oda, a hová jutni akar, holott a hassziai 

 légy nyűve a gabonanem ü növényeknek osak a fennebb vázolt helj^ére 

 juthat el. 



Reitter bogárgyűjteménye a Magyar 

 Nemzeti Múzeumban. 



Irta : Csíki Erk('». 



Halál és pusztulás járja Európát már harmadik esztendeje és 

 ennek kísérőjeként a minden téren való ehuaradás, tengődés. Ha- 

 sonlókép áll a dolog a tudományos intézetekkel, munkásaiktól nagy- 

 részt megfosztva nem fejthetik ki azt a kulturális missziót, a melyre 

 hivatvák és az anyagiak megszorítása folytán fejlődésük és fejlesz- 

 tésük is többé-kevésbé megakadt. A míg sok külföldi múzeum kény- 

 telen volt a háború folyamán kapuit bezárni, működését úgyszólván 

 beszűntetni, addig a Magyar Nemzeti MúzeuQi minden nehézség elle- 

 nére igyekezett rendeltetésének fokozottabb mértékben megfelelni, 

 Kapuit njitva tartotta, így alkalmat nyújtván nemcsak a sok átvonuló 

 katonaságnak, hanem a lábadozóknak is, hogy gyűjteményeiben oku- 

 lást nyerjenek. 



A mig az egyes gyűjtemények fejlődésében a legnagyobb pan- 

 gás beálltára számítottunk, éppen ennek ellenkezőjéről számolhatünfe 



