Ennek nomcsak az az oka, hogy mint félreeső hely, a vérbeli 

 ontomoloousok ritkán koresik fel, hanem az is, hogy ezen a vidéken 

 alig van olyan gyűjtő, a ki rendszeresen foglalkoznék retyezáti gyiij- 

 téáOkkHl. Másfelől az is oka, hogy az ors ágszerte hivatásosan ren- 

 dezett gyüjtőkirándalásokban nem látok semmi czéltudatos rendszert, 

 Herkiilesfúrdő és a Tátra vidéke gyűjtőink részéről iá frequentált, -- 

 míg a szegény Retyezát alig lát gyűjtőt s akkor is külföldit. Föld- 

 tani szempontból — úgy tadom — az országot rendre járják geoló- 

 gusaink vidékenként és terv szerint — igaz hogy „hivatalból" — hát 

 nem lehetne o ezt entomologíailag is megcsinálni „nem hivatalból" ? 

 Elhiszem, hogy ez nem tisztán a jóakaraton múliif, de rajta keli 

 lennünk, hogy a jóakaratnak söJÍtségo is legyen — az lábra kapjon 

 s megjelenjen a kevésbé felkutató' t vidékeken. 



Pedig olyan kulturális állapot, a mennyi egy esetleg kényes, 

 kissé gyomorbajos gyűjtőnek is kell — az a Retyezáton is kicsiben 

 meg van. 



Tizenkét éve járom a Rotyezátot s figyelem minden vonatko- 

 zásában, érdeklődöm minden entomologiai vonatkozású je'ensége 

 iránt. Mit sikerült elérnem 12 év alatt ? Azt, hogy bosszankodnom 

 kellett a miatt, hogy a bécsi múzeum gyűjtője tudott 2 hétig a 

 2enoga-tónái gyűj oiii — s tudok róla, ho^y a iondotii nemzeti mú- 

 zeumban a retyezáti egérfauna nagy és talán teljes számban kép- 

 viselve van ritka állatokkal is — persze angol ember gyűjtötte. Mégis 

 azonban valamit elérem már. Elértem azt, hogy 5—6 évvel ezelőtt 

 a Retyezát ejy régi ismerőse, egy bogarász, idejött TrecMs vagy 

 Anophtliahnm okért s nekem volt szerencsém vele megismerkednem. 

 Én már ai<kor jobban ismertem a retyezáti gyűjtőhelyeket s mikor 

 erről említést tettem az én bogarász barátomnak, ö nagy kés7ségg0l 

 karolta fel közbenjárásomat és útbaigazításomat a jobb gyűjtőhelyek 

 bemutatására vonatkozólag. Jön is azóta évenként nem 1—2 hétre,, 

 de 1—2 hónapra az én bogarászom a Retyezátra és gyűjt szépen 

 iinyagot, de csak olyant, a mit el tud adni. Én bár ezt is eredmény- 

 nek tartom, de sajnos csalódásnak is, mert az én igazi czélom, hogy 

 abból az anyagból a Magyar Nemzeti Múzeum is lásson anj'^agot — 

 -azt eddig není értem el, tatán épen csak legközelebb fogom elérni. 



A jég azonban nemcsak így tört meg, 1913 tavaszán sikerült 

 DiószEGHY László festőművésznek a Ret3^ezátot messziről bemutatni, 

 majd 1914 ben Sohmidt dr. úr közbenjárására Újhelyi JózsEF-fel 

 együtt én és öcsém egy kis kirándulást tettünk, tisztán gyűjtési czél- 

 ból, A kis társaság nálam nélkül 2 hetet töltött a Retyezáton, gyűjtött 

 is va'amit a raúieumnak s hogy a kirándulás nem járt nagyobb ered- 

 ménnyel, annak csak az akkori túlságos esős időjárás volt az oka. 

 Annak daczára azonban vSohmidt m\. úr már említette nekem, hogy 



