14 



Az irodalom adatai szerint a pille június-júliusban lajzik. 

 Magara július 3'án kerültem először Cservenkára, megfigyeléseim 

 íizinheiyere s mar. aKEop nemzsegou s tengenuetí. a k—i^. «"i» u» 

 hernyótömeg, július 10-iko körül pedig a rajzás teljesen megszűnt. 

 Mert azt az egy-két pillét, a mit még ezután is sikerült a trágyába^ 

 temetett szár hűvösebb fenekéről vagy a csutkyrakás mélyéből kipisz- 

 kálui. rajzásnak alig tekinthetjük. A pille tehát nyilván már májusban 

 kezd rajzaíii s nagyrészt júniusban lotojott tojásaiból júliusra a her- 

 nyók is kibújnak. Mivel pedig július első napjaiban a czímernek 

 még a begye sem látszik, a tojások a tengerinek csak valamelyik más 

 részén lőhettek elhelyezve. Bár a sok s részben már nagyobbacska 

 hernyó láttára kévés reménnyel, erősen hozzáláttam tehát a még 

 ismeretlen tojás kereséséhez. Fáradozásomat 5-ére siker koronázta s 

 egy tő levelén találtam egj tojáscsomót s egy egj'^esével oda- 

 ragasztott tojást. Az irodalom biológiai adatai szerint az utóbbiban 

 sejtettem az igazit, de július 10-ére mégis az elsőből kelt életre 28 drb 

 egészséges kis bukoriczamolyhernyó. Teljes felnevelésük, sajnos nem 

 sikerű t, mert az endophag életre tereratelt hernyók úgy látszik nagyon 

 raegsín3^1ették az etetéssül járó gyakori zavarást. De hozzásegítettek 

 annak megismeréséhoz, hogy a kukoriczamoly nem a czíinerro, ha- 

 nem a levéizetrc s esetleg szárra toj k még czimerhányás előtt s petéit 

 nem egyesével, hanem csomósán helyezi el. A levél sxintjéből alig 

 kiemelkedő tojáscsomó különben szabad szemmel odaszáradt kémé- 

 n^ítőcseppre emlékeztet; nag,yító alatt azonban siéleikkel egymást 

 tetőcserép módjára fedő hosszúkás, lapos, szennyes fehér tojásokból- 

 -áll az, s így némileg emlékeztet a szőlőiloncza tojáscsomójára. Gaz- 

 dasági szempontból ezt az új tapasztalatot persze csak akkor értékel- 

 hetjük érdeme szerint, ha tekintetbe vesszük, hogy a régebbi védeke- 

 zés egyik í észének alapját éppen a czímeren kezdődő fertőzés képezte. 



Bakó Gábor. 



Lótetü (Gryllotalpa vulgáris Latr.) felnevelése. — Még 1912. évi 

 június 29-én kapott a Rovartani állomás Zentárói részben elevenen, 

 részben holtan, egy disznóól talajából kiemelt fészekből eredő, néhány 

 napos lótetű-porontyokat, melyeket fogságban felnevelni igyekeztünk. 

 A nevelő e^y nagyobb rovarkeltető láda volt, telve meglehetős tele- 

 vényes földdel, mibe időszakonkint búzát, árpát, fűmagot, de leg- 

 gyakrabban tengerit vetettem és mindenkor földi gihsztát is helyez- 

 iüm, Időszakonkint -^ bár iícm rendszeres közökben -r a földöt 

 apróra átkutattam, úgy hogy egyetlen példány lótetű-poronty sem 

 kerülhette el figyelmemet. Először október 22 én vizsgáltam át a 

 ^npvoln".t, mikor is H2 drb tpljosf>a ép porontyot számláltam meg. 

 i913 januárus 24 ére 29 drb maradt, május 20-ára 23. Visszahelyez- 

 tem 20 drb-ot, július 28-ára azonban ebből csak 8 drb maradt eleve- 



