41 



okául a. mceliaiiikai iugerekot teldnteiii s lehet-e általánosítani az 

 esetek valamennyiére a külső mechanikai erők fontosságát ? Rbisigeu 

 szerint- lehet s ebben az eddigi példák ntán ítélve nem is kételked- 

 hetünk. Láttuk, hogy a totanizált rovar legtöbbször akkor is nyuga- 

 lomban marad, a mikor védelmével már rég elkésett s oly körülmé- 

 nyek közé, pl. alkoholba, vízbe jut, melyből egyedül létfentartási 

 ösztönénél fogva is szabadulnia kellene. Reisiger azonban tisztán 

 élettani folyamatokra alapítva a tetszhalál jelenségét, egjaittal min- 

 dennemű léloktani ténj^ező szerej)ét is kizárja. Ezt a föltevését egyéb- 

 ként a tetanizált és a természetes halállal elpusztult rovarok külön- 

 l:)özi3 testtartásában látja bebizonyulni, mert szerinte a rovar testtar- 

 tásával ilyenkor amúgy sem téveszt, amennyiben egész máskép tartja 

 végtagjait, mint holt állapotában. Reisiger szerint pl. az elhalt rovar 

 függelékeit a testéhez iparkodik simítani, ellenben a tetanizált rova- 

 rok végtagjaikat sohasem liúzzák testükhöz, hanem ellenkezőleg, 

 inkább kifeszítik. Jelenleg nem volt alkalmam bogarakkal oly arányú, 

 kísérleteket folytatni, melyek Reisiger kísérleteit igazolták volna, de 

 ainiyi bizonj'-os, hogy a reczésszárnyúak viselkedése teljesen annak 

 az ellenkezőjéről győzött meg, amit Reisiger állított. Az én általam 

 megfigj'elt Hydropsyche-k ugyanis érintésre rögtön halált színleltek s 

 eközben ugyanojj^an testtartásba holj^ezkedtelí mint a cziankáliumos 

 üvegben- megölt állatok: végtagjaikat valamennyien behúzták, csáp- 

 jaikat pedig összefonták. Ugyanígy viselkedtek a Pérlidák is. A boga- 

 rakra vonatkozólag csak Qgj fajnak, a Valgus herniptcnts-nak. test- 

 tartásáról szólhatok, de ez is megerősíti előbbi állításomat s azt 

 hiszem, a bogarászoknak sok munkájukba kerül az alkoholban meg- 

 ölt Yalg'usoknak a tetanustól kifeszült végtagjait ismét természetes 

 helyzetükbe visszahajlítani. Mindezekkel kapcsolatban azonban egy 

 rendiíívül fontos tényre kell ráutalnom, t. i. arra, hogy a rovaroknál 

 a merevgörcs előidézéséhez nemcsak niiechaníkaí erők, hanem sok- 

 szor eg^'^odül a rovar részéről történő érzéki észrevétel is elégséges. 

 Gyakran megtíg^^elhetjük különféle ormánj'os bogaraknál, Elateri- 

 dáknál, Chrysomelidáknál, de egyéb rovaroknál pl. Periáknál és Ra- 

 phidiáknál ís, hogy azok az illető növényről csupán megközelítésre is 

 egyszerűen levetik magukat s utána hosszabb ideig feküsznek moz- 

 dulatlanul. iSIás rovarok, nevezetesen a ganajtúrók és Meloidák meg- 

 kr>zelítésre fejüket rögtön behajtják, végtagjaikat pedig behúzzák. Ez 

 utóbbiak érintésre kellemetlen szagú, sárgaszínű vérüket is kifecs- 

 kendezik s így nyilvánvaló, hogy ezzel védekezni iparkodnak. Két- 

 ségtelenül öntudatos az ászkacsotánok halálszínlelése ís, melyek 

 érintésre összegömbölvödnek. Az öntudatos védekezésnek azonban 

 még ennél is biztosabb jele az, hogy mindezeknél a rovaroknál teta- 

 iiusszerű megmerevedési tüneteknek n,yomával sem találkozunk, 



