43^^ 



nehézség nélkül nieg'fogliatók, ellenben éjjel annál fürgébbek. Az 

 Ortlioptcrák között a vándorló levelek (Phyllium) alvását mindenki 

 ismeri. Ezek különben is rendkívül lomha állatok, ha jóllaktak, elülső- 

 lábaikkal felfüggesztik magukat valamely ágra és úgy mozdulatlanul 

 lógnak órák hosszat. Vannak czinczérek, melyek rágóikkal a gyümöl- 

 csökbe és virágokba egészen befurakodnak és ilyenkor végtagjaikkal 

 nem is kapaszkodnak, hanem egész testüket vízszintesen tartják a 

 levegőben. 



Általában mondhatjuk, hogy a rovarok nagyobb táplálko- 

 zás után, tehát az anyagcsere megélénkülésével esnek 

 álomba, mely alkalommal azonban ismét csak a nagyfokú 

 szénsavképzés lassítja az idegrendszer működését. Ilyen- 

 kor azután érthető, hogy a hirtelen bekövetkező külső mechanikai 

 hatások a szunnyadó idegrendszert megrázkódtatják s tetanusszerü 

 állapotba hozzák. Minthogy a rovaroknál a differencziálódott ideg- 

 rendszer hiányában a lokomotorikus működéseket is közvetlenül a 

 középponti idegrendszer kormányozza, világos, hogy a külső mecha- 

 nikai ingerek következtében megmerevedett rovaroknál a tetanus- 

 szerü reflexmozgás a végtagokra is kiterjed. 



Összefoglalva tehát az eddig elmondottakat, kitűnik, hogy a 

 tetszhalál jelensége a rovaroknál háromféleképen jön létre. Először 

 külső mechanikai ingerekre, főleg ütésre, másodszor oly külbehatá- 

 sokra, melyek táplálkozás alkalmával érik az állatot, harmadszor 

 pedig pusztán érzéki észrevételekre. Az első esetben ctü^kugyan soha 

 sem marad, el a tetanusszerü reflex és rovar a mérevgcircs tünetei 

 között érzéketlenné válik a külbehatásokkal szembon. A második 

 esetben a végtagokra ugyan szintén átterjed a görcsös roflexmozgás, 

 de az idegrendszer érzéki működéseit mégis megtartja és az állat 

 helyét is változtatja, a harmadik esetben az idegrendszerben semmi- 

 féle működési zavarok sem mutatkoznak és az állat öntudatos 

 védelmi helyzetet vesz fel, tehát tisztán pszichikai erők 

 hatása alatt cselekszik. Mindezekből most már kitűnik, hogy az 

 első két esetben tisztán fiziológiai tényezők hatására jött létre a 

 tetszhalál, melynél a védekezés ösztöne teljesen hiányzik, ellenben a 

 harmadik esetben a rovar csakugyan ellenségét akarja megtéveszteni 

 s a halált tehát valósággal színleli, a szerint tehát a tetszhalál 

 és a halálszínlelés jelenségét egymástól élesen el kell 

 választani. Akár ösztönnek, akár értelmi működésnek nevezzük 

 már most a rovarok eme utóbbi viselkedését, a továbbiakra nézve 

 ez teljesen mindegy. Az előbbi esetben reflexmozgásokká alakult 

 ösztönszerű cselekvések, az utóbbiban magasabb szellemi működésre 

 hívatott idegrendszer hozhatta létre e czélirányos védekezés ösztönét,, 

 melyen a magasabb szellemi tehetségekkel felruházott rovaroknál nem. 



