7i 



Kótség'emet eloszlatandó, elvittem a két állatot a Magyar Xotri- 

 zeti Múzeumba, a hol Dr. Schmidt Antal azokbaií határozottan a 

 Lycaena Ainandics-t^ illetv^e annak egy nyomban közelebbről meg nem 

 határozható varietását vélte felismerni. 



Hogy a dolgot- teljesen tisztázzam, az állatok egyikét elküldtem 

 Dr. 0. Staüdingbr & A. BANO-BÍAAs-nak Blasewitzbe, másik példá- 

 n3'-át pedig az időközben elhunyt Baktel Aíiksa hírneves ontomolo- 

 gusnak Nürnbergbe, kikérve azoknak illetékes szakvéleményét is. 



Mind a ketten egybehangzóan a Lycaena Amandus var. o}-ientalis: 

 Stgr. fennforgását állapították meg, me]3^ fajváltozatot Stai:díngrr 

 a Horae Societatis Entomologicae Rossicae XIV. kötetében írta le._ 



Főjellemvonása, hogy a szárnyak fekete szegélyvonala a liíni- 

 nél keskenyebb, mint a törzsfajnál ; a szárnyak fonálcjának az alap- 

 színe nem sötétes hamuszínű, hanem inkább világos galambszürke, 

 a fehéren szcgétyezett foltsor fekete pontjai' úgy az első, mint a 

 hátsó szárnyakon nagyobbak és határozottabbak ; a hátsó száruVakon 

 díszlő narancsvörös szegélyfoltok szintén sokkal élénkebbek, mint a 

 törzsfajnál, úgy hogy e tekintetben is sokban az Escheri-ve emlé- 

 keztetnek. De a szárnyak felső felületének színezése is lényegesen 

 eltér a törzsfajtól, a mennyiben az nem liláskék, hanem világos 

 szürkésbe játszó zöldeskék, mint pl. a Lycaena Hylas és a T/iicaena 

 Bellargus-nál. Legjobban hasonlít azonban mégis a Lycaena Escheri 

 var. dahnaika hoz, a melvtől csak tekintélvesebb nagvsága ,és a 

 szárnj^-ak fonákjának más volta által különbözik. Isaszegről származó 

 Lycaena Amandus példányaim a felső szárn3:'felület" színezése tekin- 

 tetében összevágnak a szaári j? éld ány okival, csakhogy ezeknél lénye- 

 gesen kisebbek (t. i. a törzsfajnál nem nagyobbak) és a szárnyak 

 fonákja teljesen megfelel a törzsfajnál észlelhető színezésnek. 



Az 1901-ben megjelent Staudinger -lÍEBEL-félo palaarktikus 

 lepkekatalógus szerint e fajváltozat előfordulási hel,yeként Pontus 

 Armenia, Hyrcania, Tarbagatai és az Ala-Tau vidékei szerepelnek. 

 Spuler „Dia Schmetterlinge Europas" és Seitz „Die Gross Sehmet- 

 terlinge der Erde" czímű nagy művében lílő-Ázsiát nevezik meg 

 ezen fajváltozat otthonaként. Rijhl és Heyne 1895-ben megjelent :,Die 

 jjalaearctischen Gross-Schmetterlinge" czímű míive ezt a fajváltozatot 

 nem emlíli ; az általa felemlített var. amaia Grum. leírása azonban 

 teljesen összevág az én szaári példányaimmal és maguk is meg- 

 jegyzik, hogy ezen faj változat egyes példányai egészben igen gyakran 

 közelednek a Lycaena Escheri-hez. 



■ A Kir. Magyar Természettudománya Társulat által lS9G-baxi 

 Tíiadott „Fauna regni Hungáriáé" erről a faj változatról nem tesz em- 

 lítést, úgyszintén Aioner Lajos „Magyarország lepkéi" czímű és a 

 magyar termőhelyekre líülönös súlyt fektető könyve sem. 



