85 



Magyarország pillangói. 



Irta : f A. Aigner Lajos. 

 XLIV.i 



6. nem : Carcharodus Wats. 



Teste zömök ; a csápbunkó tojásalakú ; a' tapogató hosszú, 

 középső íze sertével borított, utolsó íze vastag-, tompa kúpalakú. 

 Az elülső szárnyak középsejtje az elülső szegély félhosszánál tovább 

 terjed, a hátsó szárnyak-é csak azok közepéig ér, mindkettő zárt; 

 az elülső szárnyak üvegfoltosak, a hátsók szegélye erősen fogazott, 

 & rojt feketén tarkázott. 



A palearktikus tájban három faj fordul elő, a melyek hazánk- 

 ban is megtalálhatók. 



A fajok meghatározó kulcsa: 



1. A szárnyak alsó oldalának elülső és külső szegélye fehér 

 behintésű, az üvegfoltok meglehetősen nagyok. A csápbunkó 

 fekete, hegye vöröses-barna 2 



— A szárnyak alsó oldalát szögletes fehér foltocskák díszítik, 

 az elülső szárny üvegfoltjai nagyon keskenyek. A csápbunkő 

 alul vöröses-barna. Az állat felül zöldes-szürke, feketés-barna 

 középső sávval. 3. alceae. 



2. A felület világos zöldes-barna, sötét foltokkal és sárgás erek- 

 kel ; alul csaknem fehér. 1. lavatherae. 



— A felület zöldes-barnás-szürke, sötét foltokkal; alul a szárnyak 

 szegélyén az 1—5. éren fehér sugárral. 2. áltheae. 



1. Carcharodus lavatherae Esp. 

 EspER, Die europ. Schmetterl. in Abbild. 1783, t. 82, f. 4. 



A szárnyak világos zöldes-barnák, sötét foltokkal és sárgás 

 erekkel, az elülső szárnyak csúcsán néhány fehér pettyel, a középen 

 belül barnaszélű sávval ; a három üvegfolt 3— 4-szer aldvora, mint a 

 0. alceae üvegfoltjai. A hátsó szárnyak sötét szegélyén fehér pettyek, 

 tövén és közepén pedig sötét szalag van. A csáp fekete, bunkójának 

 hegye vöröses-barna. Kifeszítve 29—34 mm. 



Hazánkban szórványosan fordul elő június elejétől július köze- 

 péig és emellett elég ritka is, kivéve a homokos pusztákat (Csepel- 

 sziget, Pusztapeszér), a melyeken olykor gyakori. Nyílsebes repüléssel 

 keresi fel erdei réteken virágzó tápriö vényét. 



1 Lásd: Rovartani Lapok. XIX, 1912, p. 132—185. 



