113 



.\ napjjaii l(?pkéJv kciziit ide\ otíatkozt) jne,U'Hgy éléseket cddip; 

 csak egyes Ijvcaenidákiiál telioltem, a melyek ha esti (szürkületi ) 

 időben közeledünk hozzájuk, valóság'g'al leugTaiitik s. a fű közé esve, 

 legtöbbször lehetetlenné teszik sértetlen kézrekerítésiflíet ; ha ebben 

 a hel^^zetükben utánuk kapunk, mind mél^'ebbre és mélyebbre dobják 

 le magukat. Hasonlóan jártam a Coenonymplm Pampliilus L.-vel is, 

 szintéii szürkületi időben, jDihenő liel3''zetében. A nappali lepkék her- 

 nyói közül csnpán egyes Fíínessrt-fajok hernyóit emiithetem, különö- 

 sen á Vanessa lo L.-éi, a melyek a tápnövénj^ megérintésénél, de 

 sokszor már a közeledésre is, talán a légmozgás köv^etkeztében ide- 

 oda hánykolódva egymásntáu ledobálják magukat. Ezeknek a fajoknak 

 lepkéi hosszasabb fiántalmazás ntán bizonj^os merev szárnymozdula- 

 tokkal, leginkább hátukon ugrálva védekeznek. 



A Si)hingidák közül az Acheroniia Airopos L.-t, a Smerinthiis- 

 f aj okát és a Spliinx ligustri fj.-t volt alkalmam megfigyelni. Inten- 

 zívebb bántalmazás esetén az Acheroniia Atropos L. élénk, merev 

 szárnycsapkodás mellett sajátságos sivító hangot. ád, míg a többiek 

 valamennjden merev testtartással, lecsapott szárnyakkal, mereven és 

 párhuzamosan előretartott csáppal különös ugró mozdulatokat tesz- 

 nek, úgy hogy ezeknél a merevgörcs nem jár, mint a többi rova- 

 roknál, teljes mozdulatlansággal, de határozottan akaratuktól is függő, 

 s kétségtelenül védekezést szolgáló mozdulatokkal. Hasonló merev, 

 ngráló mozdulatokat még a Saturnia pavonia L.-nél is megfigyelhet- 

 tem, de ezek már inkább valami idegesség nyomait viselték és ke- 

 vésbé voltak merevek, mint az előbbiekké. Az előbb említett fajok 

 hernyóiról általánosságban tudjuk, hogy pihenő helyzetben (jól- 

 lakottan) és bántalmazáskor felfelé tartott előtesttel mereven ágas- 

 kodnak, esetleg még jobbra-balra is csapkodnak fejükkel, azonban 

 bármennyire bántalmazzuk is, a tápnövényt sohasem engedik el. 

 Igen érdekes külsőt vesz fel, ha zavarjuk a Dez7e2:>/«7a ElpenorLi. fej- 

 lett hernj^ója, a mikor fejét és testének első ízeit összehúzza és 

 • utóbbiakat mintegy felfújja, a mi azután a rajtuk lévő két szemszerü 

 oldalfolttal együtt valósággal ijesztővé teszi a merevségében reszkető 

 állatot. Ez a reszketés újabbi bántalmazásra ismétlődik, nyilvánvalóvá 

 téve ezáltal is az öntudatos merev védekezést. A Saturnidák hernyói 

 kicsi' korukban a tápnÖvény érintésekor tömegesen ledobálják magu- 

 kat ós egyideig teljes mozdulatlanság'ban hevernek a földön. Ugj^an- 

 így viselkednek fiatal korukban a Bombycidák hernyói általában, sőt 

 egyesek {Malacosoma miistria L.) még felnőtt korukban is élénk test- 

 mozgások között szeretik levetni magukat, ha megérintik, de mozdu- 

 latlanságuk rövidebb tartamú. Egyes idetartozó hernyók összegön- 

 gyölődnek (M. ruhi L.) és ebben a merev helyzetben soká kitartanak. 

 Nem hagyhatom itt említés nélkül az Arciornis L-nigrum Muell.) fiatal, 



