136 



likasztó bogár, a telet." E panaszhojc hozzátehetem rögtön azt a 

 másikat, a külföldit, a metyet 1913-ban, éppen a Gyakorlati Rovar- 

 tani Német Társaság" keletkezése napján Dr. Reh Lajos kimondott, 

 hog}' : „Leggyakoribb és leghírhedtebb kártevőink ogjdkéről, a bimbó- 

 lilcasztóról (Anthonomus jjomorum Li.) nem tndjnk, hogy az a n,yáron 

 hol kóborol, illetőleg mit eszik ?"i Ha tehát e két panaszt összefog- 

 lalom, akkor mondhatom, hogy a közönséges bimbolikasztó bogár 

 élete az a bizonyos nyeletlen magyar bicska, a melynek nincs pen- 

 géje, azaz hogy e bogár életmódjáról alig tndunk valamit. A dolog 

 azonban nem egészen így van ! 



A ki az almafának ezt a leggyakoribb ellenségét ismeri, az 

 biztosan legalább azt tudja, hogy az tavasszal az almafa virágzása 

 évadán benne van a megbarnnlt, elhalt szirmú és belülről kirágott 

 virágokban, még pedig eleinte mint lárva (legtöbbször sárgás színű, 

 lábatlan knkaoz), azután mint ugj^anolyan színű és nagyságú báb és 

 végül rövid ideig mint l)Ogár. .Majd kirágja az egyik szirmot és május 

 vég'én, június elején Idszabadul a fogságból. Ezt — ismétlem — 

 ismeri o bogár életéből a legtöbb rovarász és kertész, a ki e bogár- 

 ral foglalkozilv. 'Ez azonban nem azt jelenti, hogy többet nem tud- 

 nánk róla. 



A ki tavasztól őszig az almafát fig^^elemmel kíséri és szeme 

 előtt tartja e bogárnak a fa megfásodott részeinek szLirkés-barnás 

 színével való nagy hasonlatosságát, az ezt a bogarat n3'áron át is 

 szabadon találhatja, hol a kérgen, hol elvétve a lombozaton mász- 

 kálva. Ilyen kóborló iDogárnak a száma eleinte több, későbben keve- 

 sebb, mert akkor egy kis része a vén fák cserepes kérgének repe- 

 désében meg-húzódik vagy nyári, esetleg már a téli búvóhely után 

 is nézve, más száraz, védett helyre vándorol. A ki ezt tudja és a 

 vén fák cserepes héját, a fákon lévő mélyebb, de száraz sebeket is 

 figyelmesen átkutatja, az bizonyára reábukkan e bogárra ott nyáron 

 is. A fő, hogy a szeme elég tapasztalt legyen az ilyen apróság meg- 

 látásához. Ugyanezeken a helj'eken található ősszel, télen és tavasz- 

 szal is, ez utóbbi időben néhol nagy számban is. 



Mindez ismert dolog, havalaki az idevonatkozó hazai irodal- 

 mat ismeri. Pásztor István, a Rovartani Állomás néhai adjunktusá- 

 nak már inO l-ben megjelent kimerítő dolgozatában- s e sorok írójának 

 1902. óta három kiadásban megjelent s ide vonatkozó könyve'^ meg- 

 felelő helyén mindez meg van írva. Ugyancsak ismerteti e bogarat 



1 Zeitschrift für angew. Entom. I, 1914, p. 86. 



2 Kísérletügyi Közlemények. IV, 1901, p. 244-278. 



3 A gyümölcsfák és a szőlő főbb kártevő rovarai. Megjelent Buda- 

 pesten 1902., 1906. és 1912-ben. 



