144 



elől. 5—10 méternél távolabbra szállni egyfolytában csak egyetlenegy 

 pillét láttam, a mely az 5-ik felzavarásra megunta a kergetődzést, 

 hirtelen felszökkent vagy 5—6 méternyi szokatlan magasságba s 

 toronjáránt úgy^ elment, hogy a leszálltát már nem is láttam, pedig 

 szemmel tartottam, a míg csak lehetett. 



Véleménj^em szerint ez az egy eset is bizonysága lehet annak, 

 hogy a knkoriczamolypille, ha rendesen nem szokása is, kivételes 

 esetekben (teszem fel, ha kibúvása heWén gazdanövényre nem akad) 

 messzebbre is elszáll s 10—20 kilométer távolság meg nem óvja ten- 

 gerinket a fertőzéstől. 



A kukoriczamolypillo tojását, vagy hel^^esebbon tojáscsomóit a 

 tengeritö\'ek középső leveleinek alsó lapjára, foiulkjára tojja leginkább 

 s csak ritkábban a színére. A levél szintjéből alig kiemelkedő tojás- 

 csomó szabad- szemmel nézve odaszáradt keményítőcseppre emlékez- 

 tet. Nagjátó alatt azonban széleikkel egymást tetőcserép módjára 

 fedő hosszúkás, lapos szeimyesfehér tojásokból áll az, tehát a szőlő- 

 iloncza tojáscsomójára emlékeztet. 



Hogy ilyen módon hányszor és hánj-at tojilv a pille nősténye, 

 azt egyelőre meg nem tudom, mert ennek a mogállapításához szük- 

 séges anyag'ot (magukat még ki nem tojt nőstényeket) az előre- 

 bocsátottak szerint sem 191G-ban, sem 1917-ben nem tudtam meg- 

 szerezni. 



Az irodalom adatai között sehol nyomát sem találtam a letojás 

 ezen módjának. Kivétel nélkül valamennyi szerző (s talán nagyrészt 

 egyik a másik nyomán) azt írja, hogy a nősténypille 1 — 2, legfeljebb 

 3 tojását egyenkint a gazdanövény felső részeire tojja. Megjegyzendő, 

 hogy ezek a munkák mint köles vagy komlókártevőt tárgyalják az 

 állatot. Ha tehát tekintem azt, hogv én eo'v csomóban 35-öt igen, de 

 22-nél kevesebb tojást sohasem találtam, csak két magyarázatát talá- 

 lom ennek a furcsa eltérésnek. 



Vagy a kukoriczamoly letojásának módja változott meg" a kii- 

 koriczára való átmenetelével, a mely bizonj^ára nem eredeti gazda- 

 növénye ennek a kártevőnek, vngy pedig a kölesre, komlóra és ken- 

 derre sem egyesével tojik s akkor az eddigi leírók egyike sem látta 

 sohasem a tojást s mijidazt, a mit a letojás biológiájáról írt. 



Sajnos, sem a kölesben, sem a komlóban, sem' a kenderben 

 nem volt még alkalmam a kukoriezamolvt megfigvelhetni, de legelső 

 alkalomadtán mindenesetre g-ondom lesz rá, hogy ;iz ellenőrző meg- 

 figyeléseket el ne mulasszam. 



A régebbi leírók szerinti szokásál)(')l azonban a kukoriczamoly 

 azt sem tartotta meg, illet\e az sem igaz, hogy a gazdanövénynek 

 küUinöso)! a í'(>lső részeire tujilc és tarthatatlanná vált az a feltevés 

 is, liogy a trngvrineka czímerérc toiilc. ri(')l)lji már csak azért is lehi> 



