Í4G 



a fejlődésbeli eltol(3dásaival vannak okozati összefiig'g'ésben, a mel3'-ek- 

 ből azonban végeredményében a biológiai tudománynak talán igen, a 

 mezőgazdaságnak azonban semmiféle gyarapodása vagy haszna nem 

 várható. 



Lássuk ezek után, hogyan él a hernyó a szár belsejében ? 



A 2—4 hetes vag}^ idősebb hernyó körülbelül nyúlserétnyi 

 lyukat rág a tengeriszáron, azon keresztül behatol a szár belsejébe 

 s annak a belével táplálkozik lassankint elfog3^asztva azt egész a 

 külső keményebb szövetekig. Természetes, hogy a befurakodás helyén 

 lévő béltömegiiek az elfogyasztása után a hernyó szűkebb VEigy 

 tágabb csatornában előbbre rágja magát újabb táplálék szerzése 

 végett. Az előrehaladás iránya e közben az esőtek tálnj^omó több- 

 ségében felfelé irányuló, a mi mindenesetre megkönnyíti a hern3^ó- 

 nak azt a munkáját, a mety augusztusban és szeptemberben leg- 

 szembetűnőbb árulója a tengeri molyosságának. A hernyó ugj^anis 

 bejáró likján keresztül napról-napra takarítja-tologatj a kifelé az odú- 

 jában megg}áilemlő ürüléket és bélhulladékot. Ennek egy része 

 persze lehull, valóságos szemétteleppé változtatva a szárölelő levelek 

 hónalját, másik része azonban ott fityeg kifelé a lik szájából, mint 

 valami czégér, mutatva, hogy ott lakik a hernyó. 



A kártevő útja egy-eg}^ tanyán mindenesetre korlátolt s egy 

 íznek a hosszúságát sohasem haladja meg, bár másrészt nem áll az, 

 amit Robin és Laboulbénb is félig-meddig állít, hogy t. i. a hernyó 

 a (3Somón keresztül nem hatol. A hernyó tágasabb odúja, gyakran 

 épen a csomó táján van s hol egyenesen, hol kanj^argósan, hol a 

 szár belső fala mentén körben futó csatornája is akárhányszor áttöri 

 a csomó kemén,yebb elválasztó szöveteit. 



Egyes esetekben megtörténik, hogy a liernj^ó eg,y pontból 

 kiindulva először fölfelé s azután lefelé rág a szárban, de általában 

 bizonj^os az, hog}^ minden tanj^aváltoztatáskor, akár helyszűke miatt, 

 akár élelemhiány okából történjék az, kibújik régi odújából s a gazda- 

 növény külső felszínén gyalogolva keres magának alkalmas hetyet 

 az ismételt befurakodásrfi. 



Nem tartom lehetetlennek, hogy ez a kártevő vékonyabb szárú 

 növényeken, mnit pl. a komló, kender, vagy akár a köles ezt a tan3^a- 

 cserét többször megismétli, illetve tíibbször kónj'^telon megismételni, 

 mint a kukoriczán s hogv o közben a s^ár alsóbb részei felé törek-r 

 szik. A kukoriczán azonban a tan^'-acserének ez a szükségessége a 

 benne élő hernj'óknak csak egy részénél (pl. a czímerbe s a szár 

 vékon,yabb részeibe jutottaknál) következik' bo s különösen kis fer- 

 tőzésnél, a hol a szár belseje nincs összevissza rágva és furkálvn, 

 akárhányszor láttam azt, hogy a hernyók telelőre is ablian az egy 

 odúban maradtak, a melybe legelőször beleköltöztek. 



