I4t 



íííY élnek és nőnek a knkoriczamoly liernyói a tono'ori szára- 

 nak és csöveinek különböző részeiben egész az októberi hűvös őszi 

 idő beálltáig. Ekkor utolsó tartózkodási helyükön téli pihenőre tér- 

 nek. Friss rágásnak, táplálkozásnak a nyomait ezentúl nem látjuk, 

 sőt némelyik hernyó némi laza szövedékkel be is szövögeti háló- 

 kamráját. 



Legnagyobb részük a szárban magában telel, különösen annak 

 kílzépső és alsó vastagabb részében. Kisebb részük a csutkában vái'ja 

 a tavaszi feltámadást s számításba nem vehető kivételes eset, hogy 

 eg3^-egy példán}- a főgyökérbe szorul telelőre. 



A tojásból való kikelésükkor 1-8 — 2 mm. nagyságú hern^'ók 

 ekkor 22—24 mm.-nyire megnőttek, de színben s rajzban nagyjában 

 a fiatalokhoz hasonlók. Elől-hátul vékonyodó csupasz, fényes testük 

 a háton barnásszürke, hasi oldalán szennyesfehér, feje feketésbarna, 

 nyakpaizsa ellenben valamivel világosabb. A hernyó jellemzésére 

 szolgálnak még ezenkívül azok a feketésbarna szemölcsök és pontok, 

 a melyek az egyes testszelvények háti oldalán láthatók. 



A szerencsésen kitelelő hernyók május első napjaiban ébred- 

 nek fel téli álmukból. Ezt az ébredést azonban nem követi azonnal 

 a bábozódás. Előbli még a téli anyagveszteség pótlásához lát a 

 hernj^ó. Innen van az, hogy ha tavasszal a bábozódás előtt vizsgál- 

 gatjuk a molyos tengeriszárat, a piszkos, feketefalú fészkeket több- 

 nyire üresen találjuk és ug3^ancsak figyelmes keresésre van szükség 

 akárhányszor, ha még bántatlan bélrészekben szűk, tiszta csatorna- 

 jál)an gyorsan előre rágódó hernyót meg akarjuk találni. 



A hernyónak tehát a bábozódáshoz friss tájilálékfelvételre van 

 szüksége s ezt a körülményt, mint látni fogjuk, a védekezésben 

 hasznunkra fordíthatjuk. 



Mire azután a télen át lesoványodott hernyók 2 — 3 hét lefor- 

 gása alatt friss erőre kaj^tak, odújuknak selyemszállal nagyjából 

 elkülönített rekesztékében, sokszor azonban a puszta üregben úgy, 

 a mint van, 15 — 16 nuii.-es sárgásbarna bábbá alakúinak, a mel^'ek- 

 ből a pillék júniusban s részben később kirajzanak, hogy az új ten- 

 gerivetést megfertőzzék, a mint azt már elmondottam. 



A kukoriczamolynak mint kártevőnek hosszú a luinlajstroma. 

 A legrégibb feljegyzések 1861-ből a kölesben tett óriási pusztításai- 

 ról számolnak be (Cancrix megfigyelése Tauriában). Lixdemann sze- 

 rint 1869-ben Tulában a kenderben tett óriási károkat, 1871'ből már 

 hazai adatunk van Arad vidékéről, l-STS-ből és 1881-ből pedig Krassó- 

 szörény és Alsófehér várme^vékből olvasunk róla. ahol a ten2:eriben 

 pusztított. 1879— 80-ban Csehországban, majd 1893-ban Elszászban, 



