151 



i'üiulelt. Nomcsak a^ért, uicrt a csalamádé felhasználási módja miatt, 

 ii- kártevő 6lsza]K>rodásáiiak melegágya nem lehet, hanem azért is, 

 )iicrt a szomszédos tengeri táblák nagyfokú fertőzöttségéhez képest a. 

 ■csalamádéé egészen jelentéktelen. Egyébként úgy látszik, a csala- 

 mádél>an a növényzet síiríisége is akadálya a nagyobb fertőzésnek, 

 mert mindig olvan részeiben találtam leginkább raolvos töveket, a 

 hol a vetés ritka maradt s egy-egy tő szinte a többitől elkülönítve 

 állt. mint a rendes iiltetésíi kukoriczában. 



Teljesség kedvéért még megemlítem, hogy a knkoriczatáblák 

 szélében sorbaültetett eziroktöveket töbl) alkalonmial vizsgáltam, sőt 

 ■oz' évben Cservenkán mol^'os tengeritáblák közé ékelt s táblába ve- 

 lett czirkot és kendert is volt alkalmam két ízben vizsgálni, de 

 kidvoriczamolyhernyónak a n3'omát sem találtam egyikben sem. Lehet, 

 hogy egyelőre megmagyarázhatatlan esetlegesség ez csupán, de a 

 körülmények egybevetéséből mégis inkább ama nézet felé hajlok, 

 hogy szabad választás esetén talán inkább az édesebb húsú kuko- 

 riczába húzódik a moly, semmint a czirokba vagy a kenderbe. 



A midőn ezzel a kulcoriczamoh^ fejlődésének, életmódjának és 

 kártételének, előrebocsátott ígéretemhez képest csupán nagy voná- 

 sokban axlott tárgyalását befejezem, megjegyzem, hogy terjengősség 

 elkerüléseért több gyakorlati szempontból értéktelen mozzanatot mel- 

 lőztem, egyet pedig ismétlések elkerülése végett a védekezésnek most 

 kiivetkoző tárgyalása kapcsán fogok csak megemlíteni. 



* 



A kukoriczamoly kártétele elleni védekező eljárás megállapítá- 

 sánál úgyszólván csak annak gyakorlati végrehajtása és végre- 

 hajthatósága okozott gondot. 



Mert hiszen, ha végigtekintünk az állat egész fejlődési menetén 

 s figyelembe vesszük azt, hogy lepke-korát kivéve, egész életét egy 

 hei,yhez kötötten, a gazdanövén}- belsejében tölti, szinte önként kínál- 

 Ivozik az alkalom az egész kártevőhad kiirtására, eljiusztítására akkor, 

 mikor a növény különböző részeiben (a szárban és a csutkában) tele- 

 lőre elpihent hernyó egytől-egyig a kezünkben van.' Mert mi aka- 

 dályoz meg bennünket abban, hogy a szárat és a lemorzsolt csutkát 

 a benne telelő hernyóval együtt elhasználjuk, illetve elégessük ? 

 Elméletben semmi, a a'vakorlatban azonban sok mindenféle. Mert í\ 

 termésétől megfosztott tengeriszár még nem értéktelen hulladék, a 

 melyet a molyírtás ezéljából egyszerűen elégethetünk, hanem első- 

 sorban fontos téli* takarmány és másodsorban sok alfíildi Addékéri. 

 líülöníisen a szegény embernek l)ékeidőben is pótolhatatlan nyári 

 tüzelője. 



Ezeken a nehézségeken szenvedett hajótörést annak a minisz- 

 teri rendeletnek a végrehajtása, a mel}' ez év kezdetén országosan 



