ir.!) 



is megkíméli a rovart, azt í}— 4 évvel ezelőtt tapasztaltuk, a mikor 

 a szőlő zöld hajtása elpusztult, de nem a szölőmoly és nem a szőlő- 

 iloncza már akkor javában található hernyói. 



Vannak esetek, a mikor, nemcsak a fagy rovarölő hatásában 

 nem hiszelr, hanem fordítva, azt tartom, hogy a fagyra némely rovar- 

 nak határozottan szüksége van, azaz a rovar rendes fejlődése fagy 

 néllíül szinte lehetetlen. A kukoriczamolyról már talán 15 — 18 esz- 

 tendeje tudom, hogy ha azt kórójával együtt ol3''an helyen tartjuk, 

 a hol a szabad fagy nem éri, tehát há télen át lakott, noha nem 

 fűtött szobában van : hernyója nyáron nem alakul bábbá, hanem 

 összezsugorodik, összeaszik és elpusztul. így vagyok továbbá a 

 szalmadarázzsal. Többször szedtem ki a tarlóból lárváját (fehér 

 kukaczát) tarlóstól és eltettem, hogy keljen ki a darázs. Egyszer 

 sem sikerült a kikeltése. A múlt 1916/17. évi tél közfelfogás szerint 

 nagyon hideg volt s ime 1917. nyarán a búzában majdnem min- 

 denütt igen bőven találtam a szalmadarazsat s nem ritka volt az= 

 olvan búza, a melv 15 — 20"/o-nvi kárt is szenvedett. 



A mikor azonban a gazda a téli fagynak rovarölő hatásában 

 bízik, van ralamr, a mi e bizalmát mintegy megokolja. így minthogy 

 az 1916/1917. é\i nagy hideg után jól sikerült az őszi bú^a és a 

 rozs, sok gazda azt tartja, hogy ez azért volt, mert a tél hidege 

 kiölte a kártevi') férődet. Viszont magam okulva a múlton, szintén 

 örültem ugyan a téli hidegnek, de. nem azért, mintha e hideget a 

 rovarirtással hoztam volna össze, hanem azértj mert a mi búzánk- 

 nak és rozsunknak, vagy hogy úgy mondjam, annak a földnek, a 

 metyben ez a kenyérmagunk terem, mindig van szüksége otyan jó 

 fagyra, a mely nemcsak nem árt a jól elkészített, jól ápolt és ősszel 

 megerősödött \'ctésnok, hanem szinte otyan erőt és egészséget ad 

 neki, hogy az azután tavasszal, nyáron vígan és annyira erősen nő, 

 hogy az a rajta élősködő vagy rágódó ellenséggel szemben teljes 

 sikerrel daczol. Ebben az esetben érvényesül elsősorban a fagynak 

 fizikai és kémiai hatása a talajra, a melynek folytán a termesztett 

 növény jobban és könnyebben juthat hozzá a föld, tehát a meg- 

 fíigyott és felengedett talaj tápláló anyagához. Ez a dolog lénj^ege- 

 szerint nem azt jelenti, hogy a fagy ártott volna a kártevőnek, hanem 

 azt^ hogy kedvezett a védelemre szoruló növénynek. 



Lássuk most a nyár melegét, szárazságát, aszályát és jelen- 

 tőségüket. 



A gazdaközönség nagy része ennek is olyan következménye- 

 ket tulajdonít, a minőkkel az nem bír. Azt tartja a közfelfogás, hogy 

 ilyenkor kipusztul minden rovar. Vájjon ? A vértetűre vonatkozó 

 felfogást láttuk már. Nem emlékszem egyhamar, hogy a káposzta- 

 féléken lett volna annyi különféle földi bolha (Halticini), mint ebberr 



