163 



Adatok a hanyattúszó poloska életmódjának 



ismeretéhez. 



Irta : Dr. Kertész Kálmán. 



Az 1916. évi szüi^ot soká emlékezetes lesz. Szomorúan, halotti 

 es'liidben folyt le. Nem folyt a must, csak .csurrant, csöppent. Kint 

 ültem Gyónón a présház előtt s lestem, mikor jön már egy-egy 

 puttonyos a savanyú,' félig rothadt szőlővel a morzsolóhoz. Nem 

 ■csoda tehát, ha a lassan íoljó munka mellett erőt vett rajtam az 

 unalom. Szinte újjáéledtem, mikor véletlenségből rájöttem arra, hogy 

 kissé entomolo,gizálhatok is. 



A présház előtti téren három 25 hektoliteres felfordított kád 

 volt. Nehogy összeszáradjanak, rendszeresen öntöztük, miközbea 

 fenekükön 3—4 cm. magas vizréleg gj'ülemlett össze. Az egyik 

 kád közel volt a morzsolóhoz, a másik kettő kissé távolabb. A mor- 

 zsolóhoz közel levőben mosták le a munkások kezükről a mustot^ 

 ezért az itt levő víz szennyes és üledékes volt ; a víz felszínén két 

 rövid karó úszkált. Ezt a vizet szemelte ki tanyájául mintegy 

 15 lianyattúszó poloska (Noionecta glanca L.). A másik két kád tiszta 

 vizében egyetlen joéldány sem volt. 



A poloskákat, eleinte tisztán időtöltésből, legyekkel (Musca 

 tlomcstica L., CalüpJiora vomitoria L., Stomoxys calcitrans L.) etettem. 

 A mint a' legyet a vízbe ejtettem, a legközelebb lévő Noionecta hir- 

 telen alája úszott, elülső két lábával átkarolta s szipókáját bele- 

 szúrva, zsákmányával vagy a víz felszínén maradt, vagj^ a hozzá 

 Ivözelebb eső karó alsó oldalára húzódott vele s ott maradt mind- 

 addig, míg ki nem szívta. Azután darázzsal .(Fe.5pa germanicá) és 

 méhhel (Ajns mellifica L.) kíséreltem meg az etetést. A mint a Noto- 

 ■necta észrevette, hogy ismét valami jó falat esett a vízbe, rögtön 

 odaúszott, de nem került alája s nem is karolta át mindaddig, míg 

 a darázsban va-o-y méhben élet volt, hanem ott őrködött a közeiébon 

 és csak nnután meggyőződött róla, hogy már elpusztult, ragadta 

 meg és szívta ki. A zsákmány kimúlását váró és más. véletlenül oda 

 került Noionecta között mindoi alkalommal valóság"OS viaskodás 

 keletkezett. 



A poloskák etetése közben észrevettem, hogy a vízben egy 

 hog'ániak, az Agabus hijnistulaius L.-nek több példánya is tanyát 

 ütött. Ezeket azért nem vettem előbb észre, mert állandóan, va,gy a 

 vízen úszó karók alsó oldalán, vagy a kád feneke ^s oldala által 

 alkotott sarokban tartózkodtak. Ez a bogár szintén ragadozó és még- 

 sem kerülte ki sorsát, áldozatul esett a Notonectá-nak. A vízben levő 

 példányokra a Notonectá-'k valóságos vadászatot tartottak. Akár a 



