170 



Klcintu borús, később mindig derűsebb reggel indúltiuiií Maloui- 

 vízro s a líetyozát csodás erővel vonzott bennünket. Utunkba került 

 romboló erejű nagy patakja a „Nagyvíz" ós hozta magával a havas 

 gyöng3^öző , vizét, titokzatos világának üde levegőjét, sötét renge- 

 tegeinek illatát, rohanó patakjainak búgó moraját s főleg sok, sok 

 igéretét . . . 



Midőn Maiomvízre értünk, már nem nyílt elöttiink több kilátrts 

 a csúcsokra, — a Retyezát lábánál voltunk. 



Kirándulásunknak ez volt Iciiudiilási poutj;!. iiuu'Ji kezd i-niol- 

 kedni az út lel a havasra. 



Malomvízeu Barthos Gyula loerdész és neje igazán magyaiOK 

 vendégszeretettel fogadtak, körültekintő gondoskodásaikkal nagy há- 

 lára köteleztek, lovak, emberek beszerzését s a havason való tartóz- 

 kodást lehetővé tették. 



Ezek nélkül még gondolni sem lehetett \'Olna többnapos otf- 

 idözésre. Felejthetetlen marad úri gondoskodásuk!- 



líegjá, mokány lovacskáink már rég felszerelve álltak, midőn 

 elbúcsúztunk a vendéglátó családtól és nekivágtunk a Retyezát las- 

 san emelkedő előhegységének. 



Az idő derűs volt, kibontottuk hálónkat és lassú ügetés, porosz- 

 kálás közben kapkodtunk az útszélen, levegőben röpködő Nympba- 

 lidák, Erebiák stb. után, persze csupa dévajságból. 



Utunkat több völgyből lezuhogó patak keresztezte, de min- 

 dig emelkedtünk az itt-ott előbukkanó, napfényben csillogó havasi 

 ormok felé. 



[íatahnas sziklák, mint egy-egy régi várrom emelkednek fan- 

 tasztikus formáikkal a magasba. 



Megkezdődött a liavasok zenéje ; a hegyi patakok, források 

 zúgása. 



,Jobbra-balra lepkék úsztalc, libbentek a virágillatos napfényes 

 levegőben, de utunkat csak egy jó órai lovaglás után szakítva meg, 

 rövid pihenőt tartottunk. Bizony ezt is gyűjtésre használtuk fel mohó 

 örömmel, egymást bíztatva, ingerelve jókedvünkben. 



Igen sajnálom, hog}'' alvkor különösen a Rhopaloccrákat nem 

 gyűjtöttem kellő gonddal, azt hivén, liogy majd ha visszatérünk és 

 lesz még a dobozokban hely ! Eljben a magasságban (250— 500-ig) 

 már jelentkeznek a Nymphalidák, különösen pedig ti Limenilis Ca- 

 milla Scn:a<\ és Sibylla L., Nepiis Lncilla F., Vnnessa Jo L., egynéhány 

 Lycaena-í^. továíjbá elég sűrűn az Erebia Lifjea L. : Neplia Aceris-\ 

 az egész Retyezáton nem láttán). 600 m. magasságon felül már igen 

 megritkultak a Pieridák és egészen eltűntek a Lyeaenidák is. 



Tíz pcrcznyi gyűjtés után újból felültünk lovacskáinkra és 

 most már a gyorsabban emelkedő utakon lassan haladtunk felfelé- 



