crdőpiisztítúk életérc, kivált idöszakosságára némi fényt vetne. Az 

 -erdő náltnilc egyelőre ma is olyan tehetetlen áldozata a hírhedt loral> 

 pns/.títóJcnak, mint hajdaii volt. Az állapot azonban e tekintetben ma 

 súlyosabb, mint a milyen ezelőtt volt, mert ma ezekhez a lombpusz- 

 titókhoz csatlakozott az idegenből hozzánk is eljntott tíilgyliszthar- 

 mat. Tölgyeseinkben ma úgy vagyunk, hogy a lombiJusztító hernyók 

 kora tavaszi munkáját folytatja ez a gomba, mert a mikor a tavaszi 

 hernyórágás ntán a fák júniusban ismét fakadni kezdenek, akkor 

 meglciíi a liatal és zsenge tölgvlombot a lisztharmat olyan "erővel, 

 hogy az szinte elpusztul, vagy legalább is olyan gyenge, hogy élet- 

 munkájával a fa életéhez, növekedéséhez semmiben sem járul hozzá. 

 Ez különösen ujabban, az 190S — J014. évek közötti időben, nemcsak 

 íi bihari sík erdőkben, hanem későbben a drávamenti és más töl- 

 gyesekben tűnt ki. Míg az öreg' erdőségek lassan pusztulnak, addig 

 a fiatal 8 — 10 éves ültetések, ha ez a két kártevő-csoport egyszerre 

 lepi meg s ha még hozzá egyéb baj is éri (tavaszi fagy, vizes talaj), 

 akkor egyszerre pl. egy tavaszon pusztulnak el. Ez a kettős táma- 

 dás természetesen végzetes az új erdősítésre is, mert hiszen nyil- 

 vánvaló, hogy a míg az új erdősítésből — erdő lesz, addig előbb- 

 utóbb megöli ez a két ellenség-csoport. A lisztharmat ellen való 

 védekezés lehetőséire az erdőgazdaságban egyelőre nagvon kérdéses, 

 ellenben a levélrágó hernyók ellen való óvó védekezés, habár szintén 

 költséges lesz, megérdemelné a közelebbi megfontolást és az újabb 

 kísérleteket is. 



A Rovartani Állomás életének első időszakába (1891 — 1893) 

 esik az apáczalepke [Psünra inonacJia L.) egy nagj^obb kártétele a 

 görgényi havasokban (Maros — Torda-, Csík- és Besztercze — Naszód 

 vm.) és egy kisebb kártétele a zólvomvármegvei jegenye- és lucz- 

 fenyvesekben (Badim, Benesháza), valamint későbben (1897 — 1898) 

 Pozsony vármegyében PÁLFKY-gró fi erdőségekben (Malaczka és vidékej; 

 ez utóbbi helyen kiváltképen az erdei fenyvesekben. A görgényi- 

 havasokban végzett tanulmám^okról — sajnos — nem jelent meg 

 semmiféle beszámoló, pedig ott történt az első hazai nagyobb kísér- 

 let a most egyre hangoztatott biológiai védekezésmóddal. Dr. Hou- 

 vÁTH Géza, a ki a kísérletet és tanulmányt vezette, akkor próbálta, 

 ki az apáczalepke hernyója ellen egyrészt azt az élősködő szerve- 

 zetet, a mely a tavaszi levélrágó hernyók és selyemhernyók roha- 

 mos pusztulását okozza s a mely renyhekórság (flachérie) néven 

 ismeretes, másrészt azt a penészgombát, a melynek neve mész kór- 

 ság (muscardine) s a melj* szintén a selyemhernyónak nálunk is 

 egyik leghirhedtebb pusztítója volt. A kísérlet csak egy évre ter- 

 jedt s így — kivált a közelebbi adatok ismerete nélkül — nem igen 

 lehet belőle valann következtetést vonni. 



