18 



Bennünket azonban oz a kérdés — mint a biológia kérdése — 

 egyéb oknál fognia is érint. A mi sík erdeink, kivált a szil- és a 

 líőriserdők a Kőrös-folj^ók mentén egjn^e jobban érzik az ottani 

 talaj-vizek elhel3"ezésének, apadásának következményeit, a mennyi- 

 ben azokat e folyók medrének szabál3^ozása okozta ! Az alászálló 

 talajvíz folytán a kőris- és a szilfa, a mely a Biharnak njaigati vidé- 

 kén szép erdőségeket alkotott, már 1901-ben kezdett a szú-féléknek 

 áldozatul esni. A szilfa persze a száraz talajban csúcsaszályba esett 

 s az így betegeskedő fát kikezdte a két leggyakord^b ellensége, a 

 nagy és a kis szílfa-szú [Eccoplofjaster scolyius Fb. [= Scohjlus Geoffroyi 

 Güeze] és az E. vmUistrintus Maiísm.), a mely aztán a betegeskedő 

 részeken elszaporodva, meglepi ismételten az egészséges részeket 

 s azokat a rajzó bogár olyan kitartással és ismételten olyan erővel 

 támadja és fertőzi meg, a míg végre áldozatul nem esnek neki a 

 legszebb és legértékesebb szilfák, a melyeknek ipari czélokra szánt 

 fája, mint afféle szuvas fa, már jelentékenyen veszít az értékéből. 



Ug3^anezt mondhatjuk a kőrisfáról, a melyet éppen ú^y, ugyan- 

 ezeken a bihari helj^eken s ugyanannál az oknál fogva megtámadott 

 és lassankint a pusztulás szélére vitt a nagy és a kis kőrisfa-szű 

 [Hylesinus crenatus F. és a H. fraxini F.). A helj-zet ezzel a sík 

 erdőkre nézve egyre válságosabb lesz : pusztáinak a síkon a tölgye- 

 sek (lásd a lomblevelű erdőket pusztító hernyókról elmondottakat) és 

 utánuk jDusztúlnak ugyanitt a szil- és kőrisfák is ! Igaz, hogy a 

 síkság erdeire újabban rossz idők járnak és az egyre terjedő gabona- 

 termesztés mind jobban és jobban szorítja az erdőt a hegyekre, a 

 feltétlenül erdőtalaj ú hegyekre, de hogy ez vájjon mindenképen jó 

 lesz-e, ahhoz nemcsak éghajlattani, hanem egészségügyi szempontból 

 is ítélve, talán több szó fér ! 



A hős czinczér [Cerambyx cerdo L.) lárvájának lassú, elvénült 

 tölgyeket igazán őrlő nudvája, a mint az 1886-tól 1893-ig szóló jelen- 

 tésekből látható, Arad vármegye Csálai erdejében (0-Pécska) és 

 Szerem vm. néhány erdőgondnokságában szünet nélkül tart ; de ezt 

 nemcsak erről a vidékről, hanem az ország összes tájékáról mond- 

 hatjuk, legyen az akár Gíidöllő erdős-legelős határának egyik-másik 

 ritka, de vén tölgyfája, akái* üebreczen „nagyerdejének" össze-vissza 

 töredezett koronájú tölg^^e. Kétségtelen, hogy a hősczinczér tönkre- 

 teheti az idősebb tölgy ipari értékét, de azért még sem vagyunk 

 tisztában e boglárral, pedig az emiitett síksági rossz, elhagyatott erdők 

 tíilgyeinek nagy fertőzöttségo s a heg3^ek pompás, öreg tölgyeinek 

 igazán színtiszta, egészséges, de egyre fog^'^óban lévő fája — kellene, 

 hogy e kérdésről gondolkozóba ejtsen bennünket ! 



Nem elsőrendű erdei kártevő iig^^an a levéldarazsak közé tar- 

 tozó és az erdei fenyőn élő Lophijrus rufus Kl. s mégis újabban 



