28 



vánnegyoi hatósági kötelező irtásnak, a mint az a későbben elmon- 

 dandókból majd kiderül. 



Az 1891— 1892. esztendőben tett a Rovartani Állomás éppen 

 olyan nagyobbszabású kísérletet a cserebogár pajorjának biológiai 

 úton való irtására, mint a minőt 1892-ben az apáczalepke hernyóinak 

 irtására is végrehajtott (1. az erdei kártevők ismertetését). Ez volt a 

 cserebogár pajorjának a Botryiís tenella Prill. et Delacr. nevű penész- 

 gombával való irtáspróbája. Ez az élete folyásában kevéssé ismert 

 penészgomba megtámadja a közönséges cserebogár pajorját és benne 

 .élve, megöli azt. Ámbár ez a dolog már régen ismeretes volt, a 

 francziák 1891-ben felkapták ezt az ügyet és mert vpletlenül abban 

 az időben ez a penészgomba nagyobb mértékben fordult elő és 

 nagyobb területen (rétségen) lepte meg a pajort is, hire és még 

 inkább az irtó hatásához fűzött remény, nagy lett. Dr. Horváth Géza, 

 a ki akkor Franc ziaorsz ágban járt, hozott a gombából megfelelő anya- 

 got, a melyet a Rovartani Állomás mesterségesen elszaporitott és 

 1892-bén sok ezer tenyésztő-csövekben a pajoroktól szenvedő és a 

 kísérletben résztvevő gazdák között szétosztott. Ez a nagyszabású 

 kísérlet sajnos eredménytelen volt, vagyis kitűnt, hogy az ehhez a 

 penészgombához fűzött remény nem valósult meg. A mesterséges 

 tenyészetben vígan és egészségesen fejlődött a gomba és a fogság- 

 ban megölte a pajort, de a szabadban nem ; nemcsak, ha a pajort 

 meghempergettük, a bőséges spóra-porban, hanem akkor sem, ha a 

 pajor a Botrjjtis-es burgonya-szeletből, vagy akár az ettőLa gombá- 

 tól elpusztított és majdnem kiszáradt (mumifikált) pajorból evett. 

 Szabadban a nedvesség hiánya és valószínűleg a gombát tápláló 

 (szerves) anyag hiánya is az, a mely fejlődését s így a pajor fertőz- 

 hetését is megakadályozza. A kallócserebogár pajorjai teljesen men- 

 tesek a gombával szemben : nemcsak, hogy megették a fertőző 

 anyagot és baj nélkül éltek az evvel a gombával megfertőzött föld- 

 ben, hanem mint valóságos kannibálok, megették egymásután egymást 

 is, hogy a végén csak egynéhány pajorfej és egy élőpajor maradt. 



Ámde a kísérletnek volt mégis egy tanulsága, mert az vezetett 

 annak a nyomára, hogy nekiink nem kell a gomba hazai meghonosí- 

 tásával bajlódnunk, a mennyiben az meg van már nálunk is. Előfordu- 

 lásának egyik helye Liptó-Újvár, a másik Vértes-Nána-puszta (Fehér 

 vm.) volt, a hol szakképzett erdészemberek a gombát a tőle elpusz- 

 tított pajorokon már akkor megtalálták, mielőtt azt ott a Botnjtis 

 mesterségesen elterjeszthette volna. 



■ Sokkal nagyobb és biztatóbb jelentősége van ama „vármegyei 

 hatósági kötelező cserebogárírtásnak", a melyet először és mint e 

 téren úttörő, 1911-ben Abauj-Torna vármegye közönsége megkezdett. 

 Az 1911. év Abaujban cserebogaras év volt. Az ugyanabban az év- 



