29 



ben meghozott szabályrendelet szerint minden birtokos köteles volt 

 a maga lombfájáról a cserebogarat „megjelenése alkalmával" szedni, 

 vagy szedetni. A hatóság a szedést nemcsak ellenőrizte, hanem 

 vezette és az összeszedett bogarat — 7610 métermázsát — be is 

 váltotta. A beváltásra fordított összeget a földtnlajdonosokra föld- 

 adójuk arányában három évre kivetette és — mondhatnám — majd- 

 nem úcry hajtotta be, hog}' azt a legtöbb gazda észre sem vette ! 

 Ez fontos dolog ! Mert olcsó volt a védekezés s a velejáró csekély 

 teher nemcsak a megmentett gyümölcsben és gazdasági kapásnövé- 

 nyek termésében böv^en megtérült, hanem a bogárért fizetett beváltó 

 (isszeg is már előre a gazdák zsebébe került, mert hiszen minden 

 gazda maga adta, vagy adhatta el a gyűjtött bogarat s ő kapta 

 érette a majd adóban fizetendő pénzt is. 



Abauj- vármegye derék közönségének szép példája nem maradt 

 hatás nélkül, mert a következő cserebogaras év idején — 1914-ben — 

 már nemcsak a szomszédos Sáros-, hanem Borsód-vármegye is csat- 

 lakozott hozzá, Zemplén lekésett, ellenben Szeben- vármegye szintén 

 ugyancsak erős kézzel fogott hozzá. Sárosban elég' volt a lelkesedés, 

 de valamivel több kitartás és buzgóság nem ártott volna kivált az 

 erdős-lombfás felsővidéki falvakban, Borsódban hiány volt mindkettő- 

 ben (de ebben nem a külső hatóságok a hibásak), míg Szebenben 

 nemcsak a körültekintő szászság, hanem az értelmes és hivatását 

 jól felfogó külső közigazgatási hatóságtól vezetett oláhság is ugyan- 

 csak szorgalmasan és alaposan végezte a dolgát. 



Sajnos, hogy a háború, mint az összes haladásunknak nagy 

 kerékkötője, itt is beleszólt és sok tervet egyelőre halomra döntött. 

 Ámde Abauj hel3't állott a cserebogárírtás harmadik időszakában is 

 és végrehajtotta a kötelező irtást 191T-ben is. Az eredménymennjáség 

 tekintetében — nem vetekedhetik ugyan az első, az 1911. évi irtással, 

 de a beváltott métermázsa bogár azt igazolja, hogy a vármegye 

 helyes úton jár és hogy lehet ám dolgozni a mai nehéz és em- 

 bert nélkülöző viszonyok között is. Ez legyen biztató tanulság a 

 jövőre nézve ! 



Még sokat kellene vázolnom a hazai szőlőgazdaságból, hogy 

 lássuk a kormos szőlőpillének (Ino ampelopliaga Bayl.), a csajkónak 

 (Lethrus cephalothes Lax.), a bundásbogárnak {Epicometis liirtella L.) 

 és sok más rovarnak igazán szokatlan és csak a szőlőgazdasági viszo- 

 nyaink kellő méltatása útján megérthető jelentőségét — de hagyjuk 

 ezt, hogy a szőlőmol3^oknak is jusson egy kis hel}^. 



A ki eg3^ pillantást vet a 12—13. oldalon közölt táblázatra, 

 annak azonnal feltűnik, hogy az Országos Phylloxera-Kísérleti Állo- 

 más idejében a szőlőmolyok közül a nyerges szőlőmoly {Cocliylis 

 ambigueUa Hb ) csak két esetben fordult elő mint kártevő, míg 1894 óta 



