81 



galagonya pillang-ó (Aporia crataegi. L.) és a sárgafarú pille 

 {Porlhfsia chryftoirlioiui L.) u. n. téli fészkeit, illetőleg az ezekben a 

 ,,kis" és „nagy hernyófészek"-ben (összehúzott és színükön lehámo- 

 zott levelekben) telelő apró hernyókat, valamint a tojás-alakban telelő 

 gyapjas- (Limanlria dispar L.) és g^airűspille {Gostropacha neusiria L.) 

 tojásait érti. A „később rautatlíozó hernyók"-on a téli araszolok her- 

 n3^óit és még inkább a „májusi hernyók^'-at, másként a „pókhálós 

 molyok"-nak ( Hyponommla) szintén kisebb-nagyobb, de laza fészkek- 

 ben előforduló hernyóit értjük. A csatolt táblázat számai természe- 

 tesen nem felelnek meg a valóságnak, különösen hogy ezek a kár- 

 tevők csak az ott feltüntetett számokban fordultak elő, de ezek a 

 számok mindazonáltal tanulságosak. Leggyakoribb a panasz a gala- 

 gonyapille honwója ellen, mert ez kivált a szilvafákon, de kisebb 

 mértékben az alma- és egyéb gyümölcsfákon is, a leggyakoribb és 

 a legtömegesebb is ; hiszen jó esztendőben van ol3^an nagj^obb 

 szilvafa, a melynek minden hajtás hegyén Qgy-Qgy kis fészek fityeg. 

 Utána következik a sárgafarú pille, sokszor ökölnyi nagy fészke ; ez 

 ritkább és inkább már erdészeti kártevő (a tölgyesekben), de mert 

 nagy a fészke, a g'azda is könnj^en bukkan rája. Feltűnő még a 

 szintén elsősorban erdőgazdasági jelentőségű gyapjaspille is, mert 

 szokatlan alakú tojáscsomója szintén szembetűnő ; de már a gyűrűs- 

 pille, a mely talán inkább a gyümölcsösök ellensége, noha nem ritka 

 a fiatal tölg^^esekben is, bizony kisebb számban fordul elő, ámbár 

 egyébként a közpanasz ellene mégis nagy ! Ennek oka, hogy tojás- 

 gyűrűjét nehezebben lehet megtalálni, kis, de nag\'számű hernyója 

 eleinte csak rejtve lapj^ang, keveset pusztít, holott ha fél nagyságát 

 elérte, annyira falánk, hogy egy-két nap lefotyása alatt lekopaszt- 

 hatja a nagyobb fa lombjának felét is ! 



A védekezés a fészkek- és lepketojások irtásával nehezen, sőt 

 — mondhatom — meglehetősen fogyatékosan folyik. Ott azonban, a. 

 hol az almamoty ellen meghonosodott már az uránia-zölddel való 

 rendszeres évi permetezés már-már alig okoz gondot ez az előbb 

 említett négy hernyó-ellenség. Oka abban rejlik, hogy az arzénes- 

 lombból evő és fészkét szövő hernyó, valamint a tavasszal kikelő 

 hernyó is, a mely szintén a mérges levélből eszik, rendszerint an}^- 

 nyira kipusztul, hogy a következő évben csak az idegenből érkező 

 ivadék okoz bajt, de ez — kertgazdasági értelemben véve — rende- 

 sen már jelentéktelenebb. 



A mióta a kertgazdaközönség jobban betekint a kertpusztító 

 rovarok életébe, eg3''re több panasz van a bimbólikasztó és rügyfúró 

 bogarak (AnÜiononms pornorum Linn. és A. cinctus Rdt.) ellen, melyek 

 közül az első az almafa bimbóját, az utóbbi a körtefa rügyet teszi 

 tönkre. Az almafa bimbója a fa virítása idején megvörhenyesedik és 



