32 



elpusztul, a körtefa rügye pedig a tavaszi fakadáskor megduzzad 

 ugyan, de pikkelyei olykor szétválnak s az egész rügy elhal, mind- 

 kettőben él az illető bogár lárvája.'^ Az ellene ajánlott kézzel való 

 szedés helyett ma egyre jobban terjed az eredményesebb munká- 

 val járó tavaszi bogárrázás és az uránia-zölddel való nyár elejei 

 permetezés. 



Mielőtt a gabona pusztítóira áttérnék, hadd emlékezzem meg 

 egy-két szóval a vértetűről. Ismeretes, hogy ez a rovar {ScMzoneura 

 ■ lanigera Hm.) amerikai eredetű, onnan Angliába, majd Felső-Franczia- 

 országba jutott. A versailles-i híres kertészet almafái (alakfák) szét- 

 hurczolták azt a szélrózsa minden iránvában. Nálunk 1875 óta isme- 

 rétes (Magj^aróvár) és azóta elterjedt majdnem az egész országban, 

 mert csak a Kárpátok hegyes tájékán, Trencséntől kezdve keletre a 

 nagyobb hegyek koszorúja mentén egészen Erdélynek délkeleti 

 sarkáig, találunk még tiszta, vértetűtől mentes almafát ; de a mint 

 nyugaton Pozsony-, azonképen keleten Brassó-megye is már vér- 

 tetves. E gyors terjedés oka maga a vértetű, a mel^'nek szárnyasa 

 nj^áron és ősszel messze el-elszállhat, holott gyapjas potrohú szárnyat- 

 lanját kicsi korában még messzebbre elviheti a szél, de terjeszthetik 

 azt az oltvánjdskolák, a melyek sokszor ezerszámra szállítják a vér- 

 tetves almafa- oltványt oda, a hol eddig a vértetű még ismeretlen , 

 volt. A terjedő bajjal szemben a közönség már ott tart, hogy olykor 

 nag3'on panaszkodik, de még édes-keveset tesz ellene, mert még 

 reménykedik, hogy a baj nem lesz igen nagy és talán majd elmúlik 

 magától. Most, míg a közönségen nem fog erőt venni a jobb belátás, 

 csak a hatóság kényszere az, a mel}^ itt-ott munkára hajtja a kert- 

 tulajdonosokat. A jó eredmény meg van, de azt a kerttulajdonosok 

 egj^előre még nagy áron, t. i. alapos munkával — elért eredmény- 

 nek tartják. 



* * 



* 



A gabonafélék ellenségei közül nagy jelentőséggel bírnak a 

 vetést pusztító leg3^ek, melyek közül legeiül jár a hesszeni-, a frit- 

 légy, majd a csíkoshátú- és a fekete búzalég3^ Mindezek egyformán 

 kártevők, mert nemcsak hogy több ízben bánthatják a vetést (ősszel, 

 tavasszal valamennyi), hanem a gabonanövénynek több részét is ; 

 a hesszeni- és a csíkoshátú légy a fiatal, gyenge sarjat és a szárat, 

 a fritlégy pedig a gyenge sarjat és az árpa-, meg a zabszemet. Ha 

 a mezőgazdasági kártevők terén bevált az ismeretek terjesztése, 

 akkor elsősorban mondhatom, hogy ez itt következett be. Ez nem 

 jelenti azt, hogy ezekkel a legyekkel már nincs baj, hanem azt. 



1 Pásztor István : Az almavirágormánj'os és a körterügyfúró bogár. 

 (Kísérletügyi Köziem. IV, 1901, p. 244.) 



